Єдиний унікальний номер 205/9956/25
Номер провадження2/205/58/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді – Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання – Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

27.06.2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра через систему «Електронний суд» надійшов вищезазначений позов, у якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 6998202 від 24.08.2023 року в розмірі 44 937,49 грн., а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Позов мотивований тим, що 24.08.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем було укладено електронний Договір № 6998202 про надання споживчого кредиту. Відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 500,00 грн. 27.05.2024 року згідно умов договору факторингу № 27.05/24-Ф, ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за кредитним договором № 6998202 від 24.08.2023 року на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Сума боргу перед новим кредитором становить 44 937,49 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту – 10 123,89 грн.; заборгованість за процентами – 17 890,12 грн.; заборгованість за нарахованими процентами за 84 календарних днів – 16 923,48 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 01.07.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного провадження.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08.09.2025 року клопотання про витребування доказів задоволено.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12.01.2026 року клопотання про витребування доказів задоволено.
11.10.2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Кулик Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначає, що позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників, а саме заборгованість складає 28 014,01 грн., з яких: 10 123,89 грн. – тіло кредиту та 17890,12 грн. – заборгованість за відсотками. Нарахування відсотків за користування кредитом належить лише первісному кредитору та не є складовою права грошової вимоги, тому заборгованість за відсотками стягненню не підлягає. Щодо нарахування позивачем заборгованості по відсоткам за 84 дні на рівні 1,99 % за день, починаючи з 25.12.2023 року максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. Починаючи з 25.12.2023 року протягом перших 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5 %, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків. Крім того, відсутність первинні документи щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Позивачем не надано докази, що підтверджують обґрунтований розмір заборгованості за вищезазначеним договором із зазначенням періодів нарахування відсотків, їх погашення із зазначенням конкретних періодів з часу видачі кредитних коштів, сум залишку кредитної заборгованості щомісячно із зазначенням дат погашання та сум нарахування відсотків на залишок кредиту, починаючи з часу видачі кредиту щомісячно відповідно до умов договору, виписку по рахунку. Також відсутні повідомлення боржника про перехід права вимоги до нового кредитора. Позивачем не долучено відомостей про перерахування кредитних коштів, а саме: не вказано дату транзакції, номер та суму транзакції, інших відомостей, які б давали підстави дійти висновку про отримання кредитних коштів. Щодо витрат на правову допомогу, то позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 
12.11.2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача Столітнього М.М. надійшла відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, на підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «C4116», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено оплати на рахунок кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову. Станом на сьогоднішній день, ані кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, нарахування відповідачу процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Таким чином, факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. 
Представник відповідача надіслала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що відповідач позов не визнає в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому, у відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 22.04.2026 року на виконання ухвали суду повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» не емітовано картку № НОМЕР_1 . Отже, у справі відсутні первинні (касові) документи, тобто належні та допустимі докази передачі кредитором грошових коштів боржнику. Користуючись своїми процесуальними правами, відповідач вважає за доцільне звернути увагу суду на неспіврозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню, оскільки встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу за відсутності представника позивача.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 24.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6998202 про надання споживчого кредиту, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с. 31-36, 38-41).
Згідно з умовами кредитного договору загальний розмір кредиту становить 10 500,00 грн.; строк кредиту – 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, мета отримання кредиту – споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту – шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процента ставка – 1,99 % в день (а.с. 31-36). 
Відповідно до п. 2.1. вищевказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у товариства не виникає прострочення кредитора.
Вищезазначені кредитний договір та додаток № 1 до нього підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Крім того, вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 24.08.2023 року о 20:50:44 годин підписано між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 32-36).
ТОВ «Пейтек Україна» листом вих. № 20240612-16а від 12.06.2024 року надало ТОВ «Авентус Україна» підтвердження зарахування коштів клієнтам, зокрема 24.08.2023 року в сумі 10 500,00 грн. на номер картки № НОМЕР_1 (а.с. 65-70).
Згідно розрахунку, складеного первісним кредитором станом на 26.05.2024 року, заборгованість за кредитом складає 28 014,01 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту – 10 123,89 грн.; заборгованість за процентами – 17 890,12 грн. (а.с. 44-51).
27.05.2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступив фактору (новому кредитору) право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників (а.с. 23, 74-84).
Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27.06/24-Ф від 27.05.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6998202 на загальну суму заборгованості 28 014,01 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту – 10 123,89 грн.; заборгованість за процентами – 17 890,12 грн. (а.с. 23).
Також позивачем було нараховано проценти за 84 календарних днів у розмірі 16 923,48 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
У відповіді АТ КБ «ПриватБанка» № 20.1.0.0.0/7-260508/70058 від 14.05.2026 року, отриманої судом на виконання ухвали від 12.01.2026 року про витребування доказів, зазначено, що згідно наданої виписки на ім`я ОСОБА_1 в банку не імітовано карту № НОМЕР_1 . У зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 (а.с. 209).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21.07.2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила – стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 року в справі 857/7/22).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд погоджується із доводами представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором на платіжну картку відповідача грошових коштів у розмірі 10 500,00 грн. за договором № 6998202 від 24.08.2023 року.
З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не обґрунтовано та доведено своїх позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 15-16, 509, 525-526, 530, 625-626, 628, 633-634, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-266, 274, 354 ЦПК України,
УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» (код ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором –відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова