Справа № 369/11848/23
Провадження № 2/369/819/26
РІШЕННЯ
Іменем України

26.06.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів Наумова О.В., провівши у місті Києві судове засідання у цивільній справі № 369/11848/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 29 липня 2016 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1320, придбав у ОСОБА_5 (надалі – ОСОБА_5 ) земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 червня 2013 року, право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 86539032224, запис про право власності: 1357554, дата державної реєстрації 18 червня 2013 року.
Цього ж дня (29.07.2016), право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за Позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 15660451.
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 (надалі – Відповідач 1 та/або ОСОБА_3 ) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з урахуванням заяви про зміну предмету позову остаточно просила суд скасувати рішення XXV сесії сільської ради VI скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №183/3 від 05.06.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , витребувати у ОСОБА_2 як у добросовісного набувача на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1520 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019 у справі №369/9098/16-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міськрайонне управління Держгеокадастру в Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки.
У цій справі №369/9098/16-ц суди встановили, що відповідач ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку 19.06.2013 та був законним власником на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 між ним та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320.
Відтак, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , є законним і відсутні підстави для визнання його недійсним.
У лютому 2020 року ОСОБА_3 знову звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.06.2021 у справі №369/2122/20 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною і скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.
Однак, Постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 у справі №369/2122/20 (провадження №22-ц/824/12925/2021) рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.06.2021 було скасовано. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки було задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , посвідчене державним актом на право приватної власності на землю від 27 липня 2003 року серії Р2 № 009854, виданим головою села Лісники Сагачем Г.Г; визнано незаконною та скасовано реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, здійснену державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області Іваненко О.І. 05 червня 2013 року; скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво- Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер 3283196 від 19 червня 2013 року, за результатом якого відкритий розділ та здійснено державну реєстрацію права власності з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 86539032224, запис про право власності: 1357554, дата державної реєстрації 18 червня 2013 року зі скасуванням розділу; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29 липня 2016 року № 1320, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Колесник О.І.
В подальшому, постановою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №369/2122/20 (провадження №61-20548св21) постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2021 року було скасовано. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу залишити в силі.
Таким чином, Верховний Суд ще раз підтвердив законність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року №1320, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
29 червня 2023 року Позивач, маючи намір розпорядитися своє земельною ділянкою, звернувся до Центру Надання Адміністративних Послуг (надалі – ЦНАП) для отримання витягу з Державного Земельного Кадастру (надалі – ДЗК) по своїй земельній ділянці кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073. Однак йому повідомили, що за таким кадастровим номером земельної ділянки не зареєстровано, відтак не вбачається можливостей надати відомості про таку земельну ділянку.
Цього ж дня (29.06.2023), Позивач звернувся до ЦНАП з заявою про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки з реєстраційним номером: 86539032224.
З інформаційної довідки №337482138 від 29.06.2023 Позивачу стало відомо, що його право власності від 29.07.2016 на земельну ділянку кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 86539032224 було припинено: 02.12.2021 на підставі рішення Київського апеляційного суду від 09.11.2021 у справі №22-ц/824/12925/2021, а 03.12.2021 взагалі об`єкт нерухомого майна: 86539032224 було скасовано на підставі того ж рішення суду у справі №369/2122/20 (провадження №22-ц/824/12925/2021) (копія додається).
Також, Позивачу стало відомо, що 24.12.2021, на підставі тієї ж постанови Київського апеляційного суду від 09.11.2021, в Державному земельному кадастрі було скасовано державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073, а замість неї 17.01.2022 за ОСОБА_3 було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею – 0,1520 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377, що підтверджується відповіддю ГУ Держгеокадатру у м. Києві та Київській області від 10.07.2023 на адвокатський запит (копії додаються).
Потім, 20.01.2022, на підставі тієї ж постанови Київського апеляційного суду від 09.11.2021, за ОСОБА_3 державним реєстратором Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області Глущенко О.І. було зареєстровано право власності з відкриттям розділу реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2561818732120 на земельну ділянку площею – 0,1520 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377, що вбачається з інформаційної довідки від 30.06.2023 (копія додається). 
Більш того, Позивачу стало відомо, що 30.09.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.152 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377, який було посвідчено приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишовою Іриною Петрівною, серія та номер: 775.
Тобто, більше ніж через 2 тижні після прийняття Верховним Судом постанови, якою фактично скасували підставу реєстрації права власності Відповідачки 1 на земельну ділянку 3222484501:01:001:0377, останньою з метою порушення прав Позивача було укладено незаконний правочин з Відповідачем 2.
Таким чином, Відповідачка 1, скориставшись постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №369/2122/20 було:
02.12.2021 припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 86539032224, що належало йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 №1320;
03.12.2021 скасовано об`єкт нерухомого майна: 86539032224 зі скасуванням розділу;
24.12.2021 скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073;
17.01.2022 за ОСОБА_3 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею – 0,1520 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377;
20.01.2022 за ОСОБА_3 державним реєстратором зареєстровано право власності з відкриттям розділу реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2561818732120 на земельну ділянку площею – 0,1520 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377.
В подальшому, 30.09.2022 Відповідачкою 1 здійснено продаж земельної ділянки кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377 – Відповідачці 2.
Тобто, з викладеного вбачається, що на даний момент через недобросовісні дії Відповідачів право Позивача на його земельну ділянку порушене. Позивач позбавлений права власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:5073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 №1320 і це право не визнається Відповідачем 1, про що свідчать спори у цивільних справах: №369/9098/16-ц та №369/2122/20.
На підставі наведеного, Позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2023 року (суддя Дубас Т.В.) відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
11.09.2023 року до суду від представника першого відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній просив суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_3 діючи у передбачений законом спосіб, зареєструвала земельну ділянку з кадастровим номером 3222484501:01:001:0377 у Державному земельному кадастрі (надалі – ДЗК) на підставі технічної документації виготовленої в 2021 році (хоча документація датована 04.01.2022), а постанова Київського апеляційного суду від 09.11.2021 у справі №369/2122/20 на яку посилається позивач у своєму позові, нібито, не має до цієї реєстрації жодного відношення.
19.09.2023 року до суду від представника другого відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній просив суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що твердження Позивача про те, що земельна ділянка ОСОБА_3 була зареєстрована лише завдяки незаконній постанові Київського апеляційного суду від 09.11.2021 у справі №369/2122/20 є недостовірними. Також, Відповідач 2 стверджує, що підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку є державний акт. 
Ухвалою суду від 09.10.2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. 
Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням XXV сесії сільської ради VІ скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №183/3 від 05.06.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» ОСОБА_5 було відведено у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, яка накладається на земельну ділянку, належну Позивачці. Позивачка вважає, що оскільки спірна земельна ділянка у неї не вилучалась, право власності Позивача на земельну ділянку не припинялось, то вищевказане рішення сільської ради є незаконним.
29.07.2016 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073 від ОСОБА_5 перейшло до ОСОБА_2 .. Позивачка вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу є недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що рішення XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 №183/3 є незаконним, а тому і договір купівлі-продажу від 29.07.2016 №1320, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Колесник О.І. підлягає визнанню недійсним.
20.11.2023 року до суду від представника Позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву Відповідача 2, згідно якого останній просив суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що вважає її необґрунтованою та безпідставною, спрямованою виключно на затягування судового процесу, а тому заявлені в ній вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Також, Позивач за первісним позовом у відзиві на позов зазначає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_4 - це ідентичні твердження, які містилися в позовних заявах ОСОБА_3 в рамках розгляду справ №369/9098/16-ц та №369/2122/20. Нічого нового зустрічна позовна заява не містить, і зводиться виключно до аналізу тих самих доказів, що вже досліджувались судом в рамках справи №369/9098/16-ц та №369/2122/20. Єдиною метою подання цього зустрічного позову – це намагання ОСОБА_6 (а фактично Гудімовой) здійснити переоцінку тих самих доказів, яким суди вже надали оцінку під час розгляду справи №369/9098/16-ц та №369/2122/20, рішення яких є преюдиційними для розгляду цієї справи.
Як вбачається, в своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 так само стверджує, як до цього в своєму позові стверджувала ОСОБА_3 , що рішення XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 №183/3 є незаконним, а тому і договір купівлі-продажу від 29.07.2016 №1320, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Колесник О.І. підлягає визнанню недійсним.
З цього приводу рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019 у справі №369/9098/16-ц було встановлено:
«Рішенням ХХІ позачергової сесії сільської ради VI скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 152/4 від 18.12.2012 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 » надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,2200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 виготовлений в 2012 році землевпорядною організацією ТОВ «Українські землі-2011».
Згідно з висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації №6616 від 29.12.2012 року «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд» відділ містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації погодив проект землеустрою та надав висновки про можливість відведення у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . 
Відповідно до довідки Відділу держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області за формою 6-зем земельна ділянка площею 0,2000 га, яка відводиться у власність ОСОБА_5 , обліковується землями запасу.
Згідно висновку відділу держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області №2425-03 від 31.05.2013 року обмежень на використання земельної ділянки площею 0,2000 га, яка відводиться у власність ОСОБА_5 , не встановлено.
Рішенням XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 року за №183/3 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої в АДРЕСА_1 з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073.
Як зазначає Позивач за первісним позовом, з вказаного кадастрового плану вбачається, на якому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом, земельна ділянка, яка передавалась у власність ОСОБА_5 , не межує із земельною ділянкою позивачки, а тому погодження межі з нею не здійснювалось.
На підставі проекту землеустрою та рішення XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 року за №183/3 ОСОБА_5 оформлено право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (індексний номер 5080155), виданим реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 19.06.2013 року.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку 19.06.2013 року, та був законним власником на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320.
Крім цього, Позивачка не довела того факту, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набували спірну земельну ділянку у власність з порушенням вимог закону, що відповідачем Лісниківською сільською радою була передана у власність ОСОБА_5 саме земельна ділянка (або її частина), як належала позивачці на праві приватної власності та/або того, що такою передачею земельної ділянки були порушені права позивачки. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що передача відповідачу ОСОБА_5 спірної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог закону.
Разом з цим, оскільки суд не вбачає підстав для визнання незаконним, протиправним рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки від 05.06.2013 року за №183/3, та виходячи з презумпції правочину та презумпції законності рішення, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , є законними і відсутні підстави для визнання їх недійсними». 
Таким чином, розглянувши справу №369/9098/16-ц суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_5 на момент укладення договору був законним власником земельної ділянки, а тому оскаржуване рішення та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , є законними і відсутні підстави для визнання договору недійсним.
Також, як зазначає Позивач за первісним позовом, вимоги ОСОБА_4 заявлені в зустрічній позовній заяві подані зі спливом позовної давності, оскільки ОСОБА_3 знала про порушення свого права з квітня 2016 року, а заміна сторони не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тому, 20.11.2023, Позивачем була подана до суду заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом у справі №369/11848/23.
Також, 20.11.2023 року до суду від представника Позивача за первісним позовом надійшли відповіді на відзиви Відповідача 1 та Відповідача 2, в якій Позивач заперечував проти доводів Відповідачів та просив суд задовольнити у повному обсязі позовні вимоги Позивача.
Згідно з Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області №570 від 13.06.2024 року відповідно до пункту 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи: № 369/11848/23 (провадження № 2/369/1785/24).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у провадження судді Волчка А.Я. надійшла вищевказана цивільна справа.
Ухвалою судді Волчка А.Я. від 13.06.2024 року було прийнято до розгляду цивільну справу № 369/11848/23.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 2355 від 29.11.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/11848/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В.
Ухвалою судді Янченка А.В. від 02.12.2024 року було прийнято до розгляду цивільну справу № 369/11848/23.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.
У судовому засіданні 17.06.2026 року представник позивача за первісним позовом підтримав задоволення первісних позовних вимог та заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог, представник відповідача за зустрічним позовом підтримав задоволення зустрічних позовних вимог та заперечив проти задоволення первісних позовних вимог.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити із таких підстав.
Позивач являється законним власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .
Дана земельна ділянка була придбана ним у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І. за реєстровим № 1320, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30709132 від 29 липня 2016 року.
29.06.2023 року, Позивач, маючи намір розпорядитись своєю земельною ділянкою, звернувся до Центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) для отримання Витягу з державного земельного кадастру по своїй земельній ділянці з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, за наслідками чого Позивачу стало відомо про те, що такої земельної ділянки не зареєстровано, відтак не вбачається можливостей надати відомостей про таку земельну ділянку. 
З Інформаційної довідки ЦНАП №337482138 від 29.06.2023 року Позивач стало відомо про те, що: 02.12.2021 року право власності Позивача на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 86539032224 було припинено на підставі Рішення Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі №369/2122/20; 03.12.2021 року було скасовано об`єкт нерухомого майна: 86539032224 на підставі Рішення Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі №369/2122/20. Також, Позивачу стало відомо про те, що 24.12.2021 року на підставі цієї ж Постанови Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі №369/2122/20, в Державному земельному кадастрі було скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:5073, а замість неї 17.01.2022 року за ОСОБА_3 було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею – 0,1520 га, кадастровий номер – 3222484501:01:001:0377, що підтверджується відповіддю ГУ Держгеокадастру м. Києві та Київській області від 10.07.2023 року. 20.01.2022 року на підставі цієї ж Постанови Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі №369/2122/20, за ОСОБА_3 державним реєстратором Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області Глущенко О.І. було зареєстровано право власності з відкриттям розділу реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2561818732120 на земельну ділянку площею – 0,1520 га, кадастровий номер: 3222484501:01:001:0377, що підтверджується Інформаційною довідкою від 30.06.2023 року. 
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були наявні спори про право власності на належну мені земельну ділянку. Зокрема: Справа № 369/9098/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міськрайонне управління Держгеокадастру в Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки, за результатами розгляду якої ОСОБА_3 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, відмовлено у зв`язку із тим, що нею не доведено порушення її права відповідачами. 
Справа №369/2122/20 ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. У цій справі ОСОБА_3 звернулась до суду, обравши інший спосіб захисту, проте на підтвердження своїх вимог надала ідентичні докази підтвердження свого права, що і у справі № 369/9098/16-ц. що і було встановлено судами.
За результатами розгляду даної справи № 369/2122/20-ц рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року ОСОБА_3 в задоволенні позову було відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року було скасовано Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року та задоволено позов про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Постановою Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 року Постанову Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року було скасовано, а Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року залишено без змін.
Судом касаційної інстанції в Постанові Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 року було встановлено, що: в цивільній справі №369/9098/16-ц суди встановили, що відповідач ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку 19 червня 2013 року та був законним власником на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2016 року між ним та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер № 1320; у справі № 369/9098/16-ц суди встановили, що: позивачем ОСОБА_3 не надано беззаперечного доказу накладення її земельної ділянки саме із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_5 , не надано доказів визначення конфігурації такого накладення із визначенням відповідних точок; ОСОБА_3 не довела того факту, що відповідачі  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набували спірну земельну ділянку у власність з порушенням вимог закону, що відповідачем Лісниківською сільською радою була передана у власність  ОСОБА_5 саме земельна ділянка (або її частина), як належала позивачці на праві приватної власності та/або того, що такою передачею земельної ділянки були порушені права позивача. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що передача відповідачу  ОСОБА_5 спірної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог закону; суд апеляційної інстанції в Постанові Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року неправильно застосував вимоги частини четвертої статті 82 ЦПК України (преюдиційності) щодо обставин, встановлених судовими рішеннями у справі № 369/9098/16-ц. 
Крім того, з аналізу рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2019 у справі №369/9098/16-ц судом встановлено наступне:
«Відповідач ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку 19.06.2013 року, та був законним власником на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320.
Крім цього, позивачка не довела того факту, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набували спірну земельну ділянку у власність з порушенням вимог закону, що відповідачем Лісниківською сільською радою була передана у власність ОСОБА_5 саме земельна ділянка (або її частина), як належала позивачці на праві приватної власності та/або того, що такою передачею земельної ділянки були порушені права позивачки. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що передача відповідачу ОСОБА_5 спірної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог закону.
Разом з цим, оскільки суд не вбачає підстав для визнання незаконним, протиправним рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки від 05.06.2013 року за №183/3, та виходячи з презумпції правочину та презумпції законності рішення, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , є законними і відсутні підстави для визнання їх недійсними». 
Таким чином, розглянувши справу №369/9098/16-ц суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_5 на момент укладення договору був законним власником земельної ділянки, а тому оскаржуване рішення та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , є законними і відсутні підстави для визнання договору недійсним.
Аналогічні висновки було зроблено судом і в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.06.2021, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №369/2122/20.
Проаналізувавши судові рішення у справах №369/9098/16-ц та №369/2122/20, суд прийшов до висновку про те, що зустрічна позовна заява містить аналогічні доводи та підстави, які зводяться до аналізу вже встановлених обставин та дослідження доказів, які вже були предметом розгляду справ №369/9098/16-ц та №369/2122/20. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (частини перша, друга статті 182 ЦК України).
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 12 січня 2023 року у справі № 940/1275/20.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частини четверта - п`ята статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2026 рокуу справві №761/42766/21 (провадження № 61-8926св25)).
Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено обставини, які вже були предметом доказування у справах №369/9098/16-ц та №369/2122/20, та безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судами, що знайшло своє відображення у мотивувальних частинах рішень судів, а тому висновків судів, викладені у судових рішеннях судів, а, зокрема, в постанові Київського апеляційного суду від 27.11.2019 у справі №369/9098/16-ц та постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №369/2122/20 (провадження №61-20548св21), мають преюдиційне значення і є обов`язковими для суду на підставі вимог частини сьомої статті 82 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, незаконною являється державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:0377, здійснена державним кадастровим реєстратором відділу №7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17 січня 2022 року, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною або сторонами вимог, встановлених статтею 203 ЦК України.
З наведених вище підстав, суд приходить до висновки і про наявність підстав для задоволення вимоги Позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2022 року №775, укладений між  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишовою Іриною Петрівною.
Із зазначених вище підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.
Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом було подано заяву про застосування строків позовної давності.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову по суті, тому підстав для задоволення заяви позивача про застосування наслідків пропуску позовної давності у даному випадку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчене договором купівлі-продажу земельної ділянки №1320 від 29 липня 2016 року.
Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:0377, здійснену державним кадастровим реєстратором відділу №7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17 січня 2022 року.
Скасувати рішення державного реєстратора Глущенко Олени Ігорівни, Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, індексний номер 62962696 від 20 січня 2022 року, за результатом якого відкрито розділ та здійснено державну реєстрацію права власності з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 2561818732120, номер запису про речове право: 46264558, дата державної реєстрації 20 січня 2022 року зі скасуванням розділу.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2022 року № 775, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишовою Іриною Петрівною.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити повністю.
Судові витрати покласти на відповідачів за первісним позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 10.08.2026 року.

Суддя          А.В. Янченко