ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.06.2026	Справа № 910/4403/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Молот Н.М., розглянувши матеріали справи
за позовом Фермерського господарства «Дінекс – Агро» (68654, вул.Шевченка, буд.1-А, с. Вишневе, Одеська обл., код 32653803)
до 1) Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, вул. Грінченка Бориса, буд.1, м. Київ, код 41037901)
2) Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, код 00034051) 
3) Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул. Бастіонна, буд.6, код 37567646) 
про стягнення 601 612,21 грн
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача 1: Дєдушев І.В. - самопредставництво, витяг з ЄДР;
від відповідача 2: Кудіна Т.А. - службове посвідчення № 076368, наказ про призначення №179ц від 25.02.2021;
від відповідача 3: Чичкань С.Д. - самопредставництво, витяг з ЄДР, наказ про призначення №646-о від 04.11.2025.
ВСТАНОВИВ:

16.04.2026 Фермерське господарство «Дінекс – Агро» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Офісу Генерального прокурора та Державної казначейської служби України про стягнення 601 612,21 грн. за прострочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 від 21.10.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, з Державного бюджету України на користь позивача стягнуто 3 567 767,45 грн майнової шкоди. Як зазначає позивач, наказ у вказаній справі пред`явлено до виконання 13.06.2023, проте виконано лише 29.11.2024, у зв`язку з чим заявлено вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 21.04.2026 відкрито провадження у справі №910/4403/26 за вищевказаними позовними вимогами, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
27.04.2026 через відділ діловодства господарського суду від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позов Державна казначейська служба України зазначила, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 виконано шляхом перерахування коштів 29.11.2024 відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, у порядку черговості надходження виконавчих документів та в межах бюджетних призначень за програмою КПКВК 3504030. Відповідач вказав, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки рішення передбачало стягнення коштів з Державного бюджету України, а не з державного органу. Також зазначено, що спеціальне бюджетне законодавство не встановлює строку виконання таких судових рішень та не передбачає нарахування трьох відсотків річних і інфляційних втрат, а Державним бюджетом України не передбачено бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Крім того, відповідач заперечив проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на відсутність належного документального підтвердження їх розміру та співмірності.
27.04.2026 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано відповідь на відзив на заперечення на заяву відповідача 3 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У відповіді на відзив позивач зазначив про незгоду з доводами Державної казначейської служби України щодо незастосовності до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України, відсутності строку виконання судового рішення про відшкодування шкоди з Державного бюджету України та неможливості стягнення 3 % річних і інфляційних втрат. На обґрунтування своїх заперечень позивач послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22), відповідно до яких приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на випадки прострочення державою виконання судового рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України, а прострочення виникає після спливу тримісячного строку з дня надходження виконавчого документа до органу Казначейства. Позивач зазначив, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 виконано Державною казначейською службою України лише 29.11.2024, у зв`язку з чим вважав наявними правові підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а також вказав, що обставини справи є аналогічними обставинам справи № 686/7081/21, висновки у якій, на його думку, підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.
Ухвалою суду від 29.04.2026 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/4403/26 за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 26.05.2026 о 11:45 год.
04.05.2026 в системі «Електронний суд» відповідачем 2 сформовано відзив на позовну заяву. У відзиві на позов Офіс Генерального прокурора зазначив, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22, залишене без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 та Верховного Суду від 05.10.2023,виконано Державною казначейською службою України 29.11.2024 у порядку черговості за рахунок коштів бюджетної програми 3504030 після надходження виконавчого документа 13.06.2023. Відповідач зазначив, що хоча правові висновки Великої Палати Верховного Суду допускають застосування статті 625 Цивільного кодексу України до грошових зобов`язань держави, у спірних правовідносинах її застосування має здійснюватися з урахуванням положень статті 19 Конституції України, статей 4, 26, 112, пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, які передбачають виконання таких рішень виключно органами Казначейства у порядку черговості та в межах бюджетних призначень і бюджетних асигнувань. Крім того, відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи та відсутність належного підтвердження обґрунтованості заявленого розміру.
06.05.2026 в системі «Електронний суд» відповідачем 1 сформовано відзив на позовну заяву. У відзиві на позов Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів зазначило, що є неналежним відповідачем, оскільки не здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та не виконує судові рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України. Відповідач 1 послався на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22, залишене без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 та Верховного Суду від 05.10.2023, підлягало виконанню виключно органами Державної казначейської служби України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011. Крім того, відповідач зазначив про відсутність підстав для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх недоведеність і неспівмірність.
07.05.2026 в системі «Електронний суд» позивачем сформовано відповідь на відзив відповідача 2. У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів Офісу Генерального прокурора про неможливість застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Позивач зазначив, що правове регулювання спірних правовідносин визначене висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22), згідно з якими у разі невиконання державою судового рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України після спливу тримісячного строку з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Позивач вказав, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 виконано лише 29.11.2024, а тому вважав наявними підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, зазначивши, що фактичні обставини цієї справи відповідають обставинам справи № 686/7081/21.
07.05.2026 в системі «Електронний суд» позивачем сформовано відповідь на відзив відповідача 1. У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів щодо його неналежності як відповідача та відсутності підстав для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Позивач послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22), вказавши, що держава є боржником за рішеннями про відшкодування шкоди, а її органи виступають представниками держави у відповідних правовідносинах. Крім того, позивач зазначив, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 виконано лише 29.11.2024, що, на його думку, свідчить про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також вказав, що окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 686/7081/21 не є судовим рішенням, висновки якого підлягають врахуванню при вирішенні спору.
12.05.2026 в системі «Електронний суд» відповідачем 1 сформовано заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях на відповідь на відзив доводів Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів зазначило про незгоду з доводами позивача щодо застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21. Відповідач послався на відсутність підстав для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки вимоги про відшкодування шкоди мають деліктний характер, а також зазначив про відсутність законодавчого механізму нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат при виконанні судових рішень. 
22.05.2026 в системі «Електронний суд» позивачем сформовано заяву про розгляд справи без участі.
У судовому засіданні 26.05.2026 брали участь повноважні представники відповідачів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Ухвалою суду від 26.05.2026 позивача повідомлено про оголошення перерви у справі № 910/4403/26 до 30.06.2026 о 11:00 год.
25.06.2026 в системі «Електронний суд» позивачем сформовано заяву про розгляд справи без участі.
У судовому засіданні 30.06.2026 брали участь повноважні представники відповідачів. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень учасникам судового процесу створені усі належні умови для надання доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 та постановою Верховного Суду від 05.10.2023, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» 3 567 767,45 грн майнової шкоди та 51 516,51 грн судового збору.
Після набрання судовим рішенням законної сили наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 надійшов до Державної казначейської служби України 13.06.2023, що підтверджується листом Державної казначейської служби України від 23.10.2025 № 5-06-06/23389.
Виконання зазначеного судового рішення здійснювалося Державною казначейською службою України за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».
Станом на 19.05.2023 Державною казначейською службою України повідомлено Міністерство фінансів України листом № 5-05-1-05/8777 про недостатність бюджетних призначень за КПКВК 3504030. У листі зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за цією програмою передбачено 150 000,0 тис. грн, протягом січня–травня 2023 року виконано 179 судових рішень на суму 46 871,84 тис. грн, залишок коштів становив 103 128,16 тис. грн, тоді як на виконанні перебувало 810 судових рішень на загальну суму понад 222 150,43 тис. грн, а дефіцит бюджетних призначень становив щонайменше 119 022,27 тис. грн.
У зв`язку з недостатністю бюджетних призначень Державна казначейська служба України неодноразово зверталася до Міністерства фінансів України з листами щодо необхідності збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030, зокрема, від 18.04.2023 № 5-05-1-05/6642, 08.05.2023 № 5-05-1-05/8079, 20.12.2023 № 5-05-1-05/24672, 01.01.2024 № 5-05-1-05/102, а також іншими листами протягом 2024.
Листами Міністерства фінансів України, зокрема, від 09.05.2023 № 16110-18-5/12668, 22.01.2024 № 16110-18-5/1927, 16.08.2024 № 16110-18-5/24106, 11.09.2024 № 16110-18-5/26394, 09.10.2024 № 16110-18-5/29231 та 12.11.2024 № 16110-18-5/32522, повідомлялося про відсутність можливості збільшення бюджетних призначень у зв`язку з обмеженістю бюджетних ресурсів та необхідністю першочергового фінансування видатків, пов`язаних із забезпеченням оборони держави в умовах воєнного стану.
Листом Державної казначейської служби України від 01.01.2024 № 5-05-1-05/102 Міністерство фінансів України повідомлено, що станом на 01.01.2024 на виконанні за КПКВК 3504030 перебувало 768 судових рішень на загальну суму понад 241 850,33 тис. грн, при цьому обсяг бюджетних призначень становив 150 000,0 тис. грн, а нестача коштів складала щонайменше 91 850,33 тис. грн.
Наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 був виконаний Державною казначейською службою України 29.11.2024, коли на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» виплачено 3 567 767,45 грн майнової шкоди.
Вважаючи, що грошове зобов`язання за рішенням суду виконано з простроченням, Фермерське господарство «Дінекс-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України 129 932,27 грн трьох відсотків річних за період з 12.09.2023 по 28.11.2024 та 471 679,94 грн інфляційних втрат за той самий період, що разом становить 601 612,21 грн.
Надавши правову оцінку спірним правовідносинам, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наведених нижче підстав.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, визначених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) чи моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Таким чином, заподіяння особі майнової або моральної шкоди є самостійною підставою виникнення цивільного зобов`язання між особою, яка завдала такої шкоди, та потерпілим. Залежно від способу виконання відповідного обов`язку таке зобов`язання може мати як грошовий, так і негрошовий характер.
Аналіз положень статей 524, 533– 535 та 625 Цивільного кодексу України надає підстави для висновку про те, що грошовим є будь-яке зобов`язання, змістом якого є обов`язок боржника сплатити на користь кредитора визначену грошову суму, а кредитор, своєю чергою, наділений правом вимагати виконання такого обов`язку. При цьому правова природа грошового зобов`язання не залежить від підстав його виникнення, а тому таким може бути як договірне, так і недоговірне (деліктне) зобов`язання.
Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 та постановою Верховного Суду від 05.10.2023, з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» стягнуто 3 567 767,45 грн майнової шкоди та 51 516,51 грн судового збору.
Як убачається з листа Державної казначейської служби України від 23.10.2025 № 5-06-06/23389, наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 надійшов до Державної казначейської служби України 13.06.2023, після чого був прийнятий до виконання у порядку, визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Бюджетним кодексом України та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Обставина надходження виконавчого документа до Казначейства 13.06.2023 сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.
Саме з моментом надходження виконавчого документа до органу Казначейства закон пов`язує виникнення у держави обов`язку забезпечити виконання судового рішення у порядку та строки, встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відтак, саме зазначена дата є юридично значимою для визначення подальшого перебігу строку виконання рішення суду.
Оскільки наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 надійшов до Державної казначейської служби України 13.06.2023, саме з цієї дати розпочався перебіг строку, протягом якого держава була зобов`язана забезпечити виконання відповідного судового рішення.
Отже, законодавець визначив не лише суб`єкта виконання судового рішення, а й встановив імперативний строк його виконання. Зазначений строк є спеціальним, визначеним законом, та не ставиться у залежність від наявності чи відсутності відповідних бюджетних асигнувань, кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні, або інших організаційних обставин діяльності Казначейства.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до Державної казначейської служби України необхідних документів. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що саме цей строк є визначеним законом строком виконання державою грошового зобов`язання, а після його спливу настають наслідки прострочення виконання такого зобов`язання. Аналогічний підхід викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21.
Таким чином, з урахуванням дати надходження наказу до Державної казначейської служби України (13.06.2023) передбачений частиною четвертою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» тримісячний строк закінчився 13.09.2023.
Сплив встановленого законом тримісячного строку свідчить про те, що починаючи з 14.09.2023, держава прострочила виконання покладеного на неї грошового зобов`язання щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22.
Матеріалами справи встановлено, що присуджена рішенням суду грошова сума у розмірі 3 567 767,45 грн фактично виплачена позивачу лише 29.11.2024, тобто після закінчення встановленого законом строку виконання.
Заперечуючи проти позову, відповідачі посилаються на недостатність бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 3504030, необхідність дотримання черговості виконання виконавчих документів, а також на листування Державної казначейської служби України з Міністерством фінансів України щодо збільшення бюджетних асигнувань.
Суд відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.
Недостатність бюджетних призначень, особливості бюджетного процесу, відсутність фінансування чи необхідність виконання інших судових рішень у порядку черговості не припиняють існування грошового зобов`язання держави та не змінюють встановлений законом строк його виконання.
Держава не може отримувати переваги від неналежного виконання власних обов`язків або посилатися на недосконалість механізму бюджетного фінансування як на підставу для звільнення від цивільно-правової відповідальності.
Сам по собі факт звернення Державної казначейської служби України до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо збільшення бюджетних призначень, так само як і відсутність позитивного вирішення такого питання, не впливає на момент виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки такі обставини стосуються внутрішніх бюджетних відносин між державними органами і не можуть покладатися на кредитора, право якого підтверджене остаточним судовим рішенням.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання у даному випадку настало 14.09.2023 та тривало до дня, що передував фактичному виконанню рішення суду, тобто до 28.11.2024 включно.
Встановивши факт прострочення виконання державою грошового зобов`язання, суд переходить до вирішення питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, а також у постанові від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 сформувала сталий правовий висновок, відповідно до якого приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, якщо інше прямо не передбачено законом.
Отже, грошове зобов`язання може виникати не лише з договору, а й безпосередньо із закону або судового рішення.
У даному випадку після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4131/22 та надходження виконавчого документа до Державної казначейської служби України між державою та позивачем виникло грошове зобов`язання щодо виплати визначеної судом суми майнової шкоди.
Сам по собі факт того, що виконання такого рішення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та в порядку, визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не змінює цивільно-правової природи відповідного обов`язку держави після настання строку його виконання.
Заперечення відповідачів про те, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є спеціальним нормативним актом та виключає застосування статті 625 Цивільного кодексу України, суд відхиляє з огляду на наведені нижче обставини.
Зазначений Закон визначає механізм та строки виконання судових рішень, боржником за якими є держава, однак не містить положень, які б виключали застосування загальних наслідків порушення грошового зобов`язання або звільняли державу від відповідальності у разі прострочення його виконання.
Навпаки, після спливу тримісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава набуває статусу боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому до таких правовідносин підлягає застосуванню стаття 625 Цивільного кодексу України.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, входять до складу грошового зобов`язання та є особливим способом захисту майнового права кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за користування боржником належними кредиторові коштами. Їх призначення полягає у відновленні майнового становища кредитора, який внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання був позбавлений можливості своєчасно користуватися належними йому коштами, а також у компенсації знецінення грошових коштів під впливом інфляційних процесів.
Положення статті 625 Цивільного кодексу України мають імперативний характер, тому суд не наділений повноваженнями звільняти боржника від їх застосування за мотивами відсутності вини, недостатності бюджетного фінансування чи інших обставин, які не передбачені законом як підстава для звільнення від відповідальності.
Отже, оскільки у даній справі судом встановлено факт прострочення виконання державою грошового зобов`язання, до спірних правовідносин підлягають застосуванню наслідки, визначені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а відтак суд переходить до перевірки правильності здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Інфляційні втрати є способом захисту майнового права кредитора та спрямовані на компенсацію знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд зазначає, що відповідно до статей 13, 74, 76, 86 Господарського процесуального кодексу України саме на суд покладено обов`язок надати оцінку поданим сторонами доказам та перевірити правильність здійснених сторонами розрахунків незалежно від того, чи заявлялися іншими учасниками справи окремі заперечення щодо їх арифметичної правильності.
Як убачається з позовної заяви, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, виходячи з того, що прострочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 розпочалося 12.09.2023.
Разом із тим суд не може погодитися із визначеною позивачем датою початку нарахування.
Як установлено судом, наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/4131/22 надійшов до Державної казначейської служби України 13.06.2023. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава зобов`язана виконати судове рішення у тримісячний строк з дня надходження до Казначейства необхідних документів. Оскільки зазначений строк визначений місяцями, відповідно до статей 253 та 254 Цивільного кодексу України він закінчується у відповідне число останнього місяця строку, тобто 13.09.2023. Отже, прострочення виконання державою грошового зобов`язання настало лише 14.09.2023, тобто з наступного дня після спливу встановленого законом строку.
Таким чином, визначений позивачем початок нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних з 12.09.2023 не відповідає вимогам частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та правилам обчислення строків, встановленим статтями 253, 254 Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене суд здійснив самостійний перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, виходячи із встановленого судом періоду прострочення — з 14.09.2023 по 28.11.2024 включно, із застосуванням офіційних індексів інфляції, оприлюднених Державною службою статистики України, та правил обчислення трьох процентів річних, визначених статтею 625 Цивільного кодексу України.
Розрахунок трьох процентів річних здійснено за формулою:
Сума 3 % річних = Сума боргу Ч 3 % Ч Кількість днів прострочення ч Кількість днів у році.
За період з 14.09.2023 по 31.12.2023 (109 календарних днів):
3 567 767,45 грн Ч 3 % Ч 109 ч 365 = 31 963,29 грн.
За період з 01.01.2024 по 28.11.2024 (333 календарні дні):
3 567 767,45 грн Ч 3 % Ч 333 ч 366 = 97 382,50 грн.
Таким чином, загальний розмір трьох процентів річних, що підлягають стягненню, становить 129 345,79 грн (31 963,29 грн + 97 382,50 грн).
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд встановив, що він відповідає методиці, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання настало 14.09.2023, тобто до п`ятнадцятого числа відповідного місяця, а виконання рішення суду відбулося 29.11.2024, тобто після п`ятнадцятого числа листопада 2024. За таких обставин індекси інфляції за вересень 2023 та листопад 2024 правомірно враховані при здійсненні розрахунку, оскільки прострочення виникло до 15 числа місяця, а виконання рішення відбулося після 15 числа листопада 2024, що відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19
Отже, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 471 679,94 грн, тоді як вимога про стягнення трьох процентів річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 129 345,79 грн. за рахунок Державної казначейської служби України.
Щодо інших відповідачів за позовом суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Суд встановив, що Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів було відповідачем у справі № 910/4131/22, за результатами розгляду якої рішенням суду було стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача майнову шкоду. Разом із тим предметом розгляду у даній справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання зазначеного судового рішення.
Після набрання рішенням суду законної сили та пред`явлення наказу до виконання Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів не є суб`єктом, на якого законом покладено обов`язок щодо виконання судового рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України. Виконання таких рішень відповідно до бюджетного законодавства здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету.
Матеріали справи не містять доказів того, що саме дії чи бездіяльність Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів спричинили прострочення виконання рішення суду або що на Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів покладався обов`язок здійснити відповідну виплату.
За таких обставин позовні вимоги до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів задоволенню не підлягають.
Офіс Генерального прокурора також був відповідачем у справі № 910/4131/22, однак судовим рішенням на користь позивача грошові кошти стягнуто саме з Державного бюджету України, а не з Офісу Генерального прокурора.
У спірних правовідносинах Офіс Генерального прокурора не є боржником за грошовим зобов`язанням щодо виплати присуджених коштів, не здійснює виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України та не наділений повноваженнями щодо перерахування відповідних бюджетних коштів.
Отже, відсутні правові підстави для покладення на Офіс Генерального прокурора відповідальності за прострочення виконання судового рішення, а тому в задоволенні позовних вимог до цього відповідача слід відмовити.
Водночас суд зазначає, що відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України покладено саме на Державну казначейську службу України.
Оскільки предметом спору є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання судового рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України, належним відповідачем у цій справі є Державна казначейська служба України як орган, уповноважений державою на виконання відповідних судових рішень.
Разом із тим суд враховує, що Державна казначейська служба України не є самостійним боржником у спірному матеріальному правовідношенні, а діє від імені держави під час виконання судових рішень. Тому способом захисту порушеного права є стягнення належних позивачу сум з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, а не стягнення цих коштів за рахунок власних коштів Державної казначейської служби України.
З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 13, 73– 79, 86, 129, 236– 241 Господарського процесуального кодексу України,суд-
ВИРІШИВ:
1. Позов Фермерського господарства «ДІНЕКС-АГРО» задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «ДІНЕКС-АГРО» (68654, вул.Шевченка, буд.1-А, с. Вишневе, Ізмаїльський р-н, Одеська обл., код 32653803) інфляційні втрати у розмірі 471 679 (чотириста сімдесят одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять) грн 94 коп., три проценти річних у розмірі 129 345 (сто двадцять дев`ять тисяч триста сорок п`ять) грн 79 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 212 (сім тисяч двісті дванадцять) грн 32 коп.
3.У решті позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовити. 
4.У задоволенні позовних вимог до Офісу Генерального прокурора та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочині відмовити повністю.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
З текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2026

Суддя Марія ДЕМИДОВА