Постанова
Іменем України 

09 вересня 2026 року 
м. Київ 

справа № 369/7931/21
провадження № 61-11830св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Титичем Віталієм Миколайовичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року в складі судді: Волчка А. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року (повний текст постанови складено 4 квітня 2025 року) в складі колегії: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

Історія справи
Короткий зміст позову

У червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2  звернулися з позовом до ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності, зобов`язання припинити дії, що порушують право власності, та відновлення правового становища, яке існувало до порушення.

Позов мотивований тим, що 26 лютого 2004 року на замовлення Бобрицької сільської ради відповідач надав «Технічні умови № 458 на проектування електроустановок» (далі - Технічні умови), якими визначено: споживачем - житловий масив АДРЕСА_1 ; джерелом електропостачання - ПС Гнатівка 35/10 кВ. Згідно п. 6.а Технічних умов Бобрицьку сільську раду, як замовника, зобов`язано запроектувати та збудувати комплексну трансформаторну підстанцію (КТП) з трансформатором необхідної потужності відповідно до проекту, живлення проектованої КТП 10/0,4 кВ виконати від ПЛ - 10 кВ П-ТП-736.

Одночасно з цим відповідач надав їм технічні умови на приєднання до їх електроустановок від КТП, запроектованого за Технічними умовами, а саме: Технічними умовами № 78 відповідач надав згоду на проектування електропостачання житлового будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; Технічними умовами № 79 - на проектування електропостачання житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з джерелом електропостачання від КТП, запроектованого Технічними умовами.

05 березня 2004 року на їх замовлення ТОВ «Арх-Буд» розробило «Робочий проект Електропостачання житлового масиву в АДРЕСА_1 (далі - Проект), відповідно до якого підключення споживачів до КТП проектною потужністю у 160 кВт, мало бути здійснене трьома окремими лініями електропередавання через власний автоматичний вимикач номінального струму, відповідно до розрахованого обсягу сумарної проектної потужності кожного споживача, а саме: Лінія 1 - житловий АДРЕСА_1 ; Лінія 2 - житловий будинок ОСОБА_2 ; Лінія 3 - житловий будинок ОСОБА_1 . Кожна лінія електропередавання підключена безпосередньо до КТП через окремі струмообмежувальні електричні вимикачі (100А), які обмежують/дозволяють споживачам кожної лінії отримувати електроенергію в обсягах граничної потужності до 60 кВт. Проектом передбачено 60 кВт потужності проектованої КТП, що залишається після розподілення позивачкам на електропостачання житлового масиву в с. Білогородка. Рішенням відповідача № 14 від 12 березня 2004 року було погоджено Проект та продовжено Технічні умови.

Позивачки зазначали, що будівельні та електромонтажні роботи з монтажу повітряної лінії електропередавання напругою 10 кВ, повітряної лінії 0,4 кВ (далі - лінії електромереж), облаштування трансформаторної підстанції 10/0,4 кВ, потужністю 160 кВт здійснено ТОВ «Арх-Буд» на підставі договору № 7 від 2 лютого 2004 року, згідно якого загальна вартість робіт становила 113 677 грн, які були сплачені ними у повному обсязі. У повній відповідності до Проекту була збудована та 30 березня 2004 року введена в експлуатацію комплектна трансформаторна підстанція (далі - КТП-988). Відповідно до Акту № 533 від 30 березня 2004 року Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії по Київській області електроустановку КТП-988 було допущено до експлуатації з дозволеною потужністю в 160 кВт. Підключення їх будинків до КТП-988 виконано у відповідності до Проекту, а саме, безпосередньо через окремі струмообмежувальні автоматичні вимикачі 100А з максимальною пропускною потужністю 65 кВт.

Листом № 75 від 9 червня 2004 року виконавчий комітет Бобрицької сільської ради повідомив відповідача про те, що електроустановка КТП-988 побудована за їх кошти, а тому подальші підключення споживачів до КТП-988 потрібно попередньо узгоджувати із ними.

Однак, у жовтні 2019 року позивачі виявили підключення додаткових споживачів до лінії електропередачі на ділянці КТП-988 до будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, вони звернулись до відповідача з проханням здійснити заходи ліквідації підключення третіх осіб до лінії та привести експлуатацію КТП-988 у відповідність до Проекту з дотриманням схеми підключення, проте згідно листа відповідача № 03/400/100/9564 від 15 липня 2019 року будь-яких порушень правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2019 року № 312, не виявлено, із чого слідує, що несанкціоноване підключення додаткових споживачів до КТП-988 без їх відома здійснювалось безпосередньо відповідачем.

14 липня 2020 року вони знову виявили додаткове підключення третіх осіб до КТП-988, яке також не було з ними узгоджене, після чого повторно звернулись до відповідача з приводу невиконання останнім договірного зобов`язання. Відповідно до листа відповідача № 10/100/5913 від 11 серпня 2020 року підключення здійснено не до самої КТП-988, а до ділянки між цією КТП та будинком клієнта, відтак надати відповідь стосовно того, хто та на яких підставах здійснив таке підключення не видається за можливе.

Позивачі вважали, що такі дії відповідача є такими, що порушують їх права, як власників електромережі та КТП-988, користуватись своїм майном відповідно до його призначення та розпоряджатись ним, а саме надавати іншим особам право користуватись КТП-988 та отримувати відшкодування за таке користування. Крім того, сумарна абонована потужність електроустановок додаткових споживачів, приєднаних відповідачем, значно перевищує потужність КТП-988, що призвело до порушення їх надійності та роботоспроможності. Приєднання до належного їм КТП-988 додаткових споживачів понад граничний об`єм потужності супроводжується відхиленням експлуатаційних параметрів КТП-988 від граничнодопустимих значень, що призводить до зниження надійності роботи, несправності, виходу з ладу їх обладнання, зниження параметрів якості та припинення електропостачання. Зазначені порушення мають наслідком порушення їх прав як споживачів електроенергетичних послуг, а саме право отримувати електричну енергію у необхідних їм обсягах, в межах граничної потужності 60 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості відповідно до умов договорів.

Визначення трансформаторної підстанції та комплектної трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення».

Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, що складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв за ДГС 19431. Своєю чергою, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція, призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів. Комплектна трансформаторна підстанція (КТП) - це підстанція, що складається з шаф або блоків з убудованим у них трансформатором та іншим устаткуванням розподільного пристрою, яка поставляється в зібраному або підготовленому для складання вигляді. Корпус таких підстанцій виготовляється збірно-зварювальним способом з металу. Внутрішнє наповнення підстанції перебуває в прямій залежності від її призначення.

Наведене свідчить, що ані лінії електропередачі, ані комплектна трансформаторна підстанція (КТП) не містять обов`язкових ознак нерухомого майна, визначених ст. 181 ЦК України, оскільки їх можливо перемістити, і це не призведе до їх знецінення та зміни призначення. Право власності на зазначені рухомі об`єкти не потребує державної реєстрації.

Відповідно до домовленості позивачок вони несли витрати з придбання, виготовлення (монтування), спорудження КТП-988 у рівних частках. Оскільки розмір часток у праві спільної часткової власності на КТП-988 не встановлений за домовленістю позивачів, частки є рівними. Тому в порядку, встановленому ЦК України, позивачками було набуто рівні частки у праві спільної часткової власності на лінії електромереж та електроустановку КТП-988, оскільки має місце набуття права власності на підставі правочинів за обставин, не заборонених законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили:
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на КТП-988;
визнати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 718 від 31 серпня 2015 року в частині безоплатної передачі з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичні об`єкти: ПЛ-0,4 кВ Л-1 від КТП 10/0,4 кВ № 988; ПЛ-0,4 кВ Л-2 від КТП 10/0,4 кВ № 988; електрообладнання КТП 10/0,4 кВ № 988; силовий трансформатор в КТП 10/0,4 кВ № НОМЕР_1 потужністю 160 кВт протиправним та нечинним з моменту прийняття;
зобов`язати ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» припинити дії, що порушують їх право на користування та розпорядження електротехнічним обладнанням, яке перебуває в їх спільній власності, шляхом зобов`язання відповідача погоджувати з ними підключення додаткових споживачів до електромереж чи КТП-988;
зобов`язати ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відновити їх правове становище одним із наступних шляхів на вибір відповідача: здійснити заходи щодо ліквідації підключення споживачів, які були підключені відповідачем без попереднього погодженням з ними до електромереж чи КТП-988 або; зобов`язати відповідача вжити ефективних заходів для спонукання додаткових споживачів, підключених відповідачем до електромереж чи КТП-988, погодити з ними таке підключення.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову та закрито провадження за її позовом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
позивач ОСОБА_2 надіслала через канцелярію суду заяву за № 6259 від 15 лютого 2022 року, в якій відмовилася від позовних вимог до приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності, зобов`язання припинити дії, що порушують права власності, та відновлення правового становища, яке існувало до порушення;
дослідивши клопотання позивача ОСОБА_2 про відмову від позовних вимог та матеріали справи, суд вважав за необхідне прийняти відмову від позовних вимог та на підставі статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі у цій частині, оскільки позивач, відповідно до положень статей 49, 255 ЦПК України відмовився від позовних вимог, підстави для неприйняття такої відмови суд не встановив і відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права сторін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року, з урахуванням ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 2023 року про виправлення описки: 
позов ОСОБА_1 задоволено частково;
визнано протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 серпня 2015 року № 718 в частині безоплатної передачі з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів: ПЛ 0,4 кВ Л-1 від КТП 10/0,4 кВ № 988; ПЛ-0,4 кВ Л-2 від КТП 10/0,4 кВ № 988; електрообладнання КТП 10/0,4 кВ № 988; силовий трансформатор в КТП 10/0,4 кВ № 988 потужністю 160 кВт;
у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
листом Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради за вих. №75 від 09 червня 2004 року директор Києво-Святошинського РЕМу повідомлявся про те, що КТП 988 встановлено за кошти забудовників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у зв`язку із чим виконавчий комітет Бобрицької сільської ради просив всі підключення до КТП 988 погоджувати з зазначеними забудовниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Лист був отриманий Києво-Святошинським РЕМом 14 червня 2004 року та зареєстрований за вх № 2151. Обізнаність відповідача про належність ТП 988 іншим власникам підтверджується також тією обставиною, що відповідно до пункту 5.1. технічних умов №2221, відповідач зобов`язав ОСОБА_4 на стадії проектування «умови підключення погодити з власником КТП - 988»;
Визначення трансформаторної підстанції та комплектної трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів. Комплектна трансформаторна підстанція (КТП) - це підстанція, що складається з шаф або блоків з вбудованим в них трансформатором і іншим устаткуванням розподільного пристрою, поставляється в зібраному або підготовленому для збірки вигляді Корпус таких підстанцій виготовляється збірно-зварювальним способом з металу. Внутрішнє наповнення підстанції знаходиться в прямій залежності від її прямого призначення. Наведене свідчить, що ані лінії електропередачі, ані комплектна трансформаторна підстанція (КТП) не містить обов`язкових ознак нерухомого майна, визначених статтею 181 ЦК України, оскільки їх можливо перемістити і це не призведе до її знецінення та зміни її призначення. Право власності на зазначені рухомі об`єкти не потребує державної реєстрації;
позивачка несла витрати з придбання, виготовлення (монтування) спорудження КТП-988 в рівних частках з іншими особами. Оскільки, розмір часток у праві спільної часткової власності на КТП-988 не встановлений за домовленістю позивачів частки є рівними. Враховуючи зазначене, позивачкою та іншими особами були набуті рівні частки у праві спільної часткової власності на лінії електромереж та електроустановку КТП-988, оскільки мало місце набуття права власності на підставі правочинів за обставин не заборонених законом. Крім того, правочини укладені з відповідачем зокрема договори про користування електричною енергією, підтверджували обставини, щодо меж розподілу балансової належності;
перераховані обставини та представлені позивачем докази підтверджують той факт, що замовниками будівництва (монтажу) КТП 988 були Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . При цьому жодних документів які б підтверджували належність електроустановки (електромереж) КТП 988 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в матеріалах справи немає;
31 серпня 2015 року Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на сороковій сесії шостого скликання було прийнято рішення №718 «Про безоплатну передачу у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою під розміщення трансформаторної підстанції». Згідно вказаного рішення Білогородська сільська рада вирішила передати безоплатно з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичні об`єкти, які наведені в додатку до даного рішення. Відповідно до Додатку №1 до рішення сорокової сесії шостого скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №718 від 31 серпня 2015 року про передачу трансформаторних підстанцій на баланс Київобленерго серед іншого було передано ТП №988, ПЛ-10кВ відг. До ТП 10/0,4кВ № 988, магістральні ЛЕП від ТП 10/0,4 кВ №988. У той же час Білогородською сільською радою Бучанського району (раніше Києво-Святошинський) Київської області не надано до суду доказів, які б підтверджували обставини за яких КТП 10/0,4 кВ №988, ПЛ 0,4 кВ Л-1 від КТП 10/0,4 кВ№988, ПЛ 0,4 кВ Л-2 від КТП 10/0,4 кВ№988, силовий трансформатор в КТП 10/0,4 кВ№988 потужністю 160 кВА, було передано від замовників будівництва, якими відповідно до наданих матеріалів були Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Такі обставини свідчать про те, що орган місцевого самоврядування в особі Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ухвалюючи рішення №718 «Про безоплатну передачу у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою під розміщення трансформаторної підстанції», не врахував ту обставину, що дані електроустановки належать іншим особам, які виступали замовниками її будівництва (встановлення), а отже порушив їх право на спільну часткову власність;
з урахуванням того, що у матеріалах справи наявна рішення (ухвала) Київського окружного адміністративного суду у справі №320/523/22 від 26 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі, та підтверджує той факт, що ОСОБА_1 , за захистом порушеного права зверталася до адміністративного суду для захисту порушеного права, однак вказаним рішенням їй було відмовлено у відкритті провадження у порядку адміністративного судочинства;
оскарження в судовому порядку рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яким, за твердженням позивача, сільською радою протиправно здійснено розпорядження належним позивачу майном, пов`язані з намаганням позивача відновити порушене право на це майно, тобто спрямовані на захист свого цивільного права;
у цьому випадку виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, суд робить висновок, що Білогородська сільська рада Києво-Святошинського (нині Бучанського) району Київської області при прийнятті рішення №718 від 31 серпня 2015 року «Про безоплатну передачу у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою під розміщення трансформаторної підстанції» не діяв у спосіб визначений Конституцією та Законами України та не мав підстав передавати у власність ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» електроустановки (електрообладнання) КТП 10/0,4 кВ №988, ПЛ 0,4 кВ Л-1 від КТП 10/0,4 кВ№988, ПЛ 0,4 кВ Л-2 від КТП 10/0,4 кВ№988, силовий трансформатор в КТП 10/0,4 кВ№988 потужністю 160 кВА, будівництво (монтаж) яких був виконаний на замовлення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відповідно здійснювати приєднання нових споживачів до зазначених електричних мереж;
суд вважав, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог, шляхом визнання рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 718 від 31 серпня 2015 року в частині безоплатної передачі з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів, ПЛ 0,4 кВ Л-1 від КТП 10/0,4 кВ № 988; ПЛ-0,4 кВ Л-2 від КТП 10/0,4 кВ № 988; Електрообладнання КТП 10/0,4 кВ №988; Силовий трансформатор в КТП 10/0,4 кВ № НОМЕР_1 потужністю 160 кВА протиправним та нечинним з моменту прийняття.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року: 
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково;
стягнуто з Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору, в розмірі 1 012, 25 грн; 
стягнуто з ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору, в сумі 3 178, 00 грн, а також судові витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги, в сумі 50 000, 00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, необхідно задовольнити заяву частково та стягнути з відповідачів на користь позивача судових витрати з оплати судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
апеляційні скарги ПАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі» задоволено частково;
рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
відповідно до частини 1 статті 331 ЦК України (в редакції, чинній на дату введення в експлуатацію спірного нерухомого майна) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Державний класифікатор будівель та споруд визначає Інженерні споруди як об`ємні площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та ін. Визначення трансформаторної підстанції та комплектної трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів. Комплектна трансформаторна підстанція (КТП) - це підстанція, що складається з шаф або блоків з вбудованим в них трансформатором і іншим устаткуванням розподільного пристрою, поставляється в зібраному або підготовленому для збірки вигляді Корпус таких підстанцій виготовляється збірно-зварювальним способом з металу. Внутрішнє наповнення підстанції знаходиться в прямій залежності від її прямого призначення. А ні лінії електропередачі, а ні комплектна трансформаторна підстанція (КТП) не містить обов`язкових ознак нерухомого майна, визначених статтею 181 ЦК України, оскільки їх можливо перемістити і це не призведе до її знецінення та зміни її призначення. Право власності на зазначені рухомі об`єкти не потребує державної реєстрації;
як вбачається з матеріалів справи, технічні умови на проектування електроустановок були отримані Бобрицькою сільською радою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Будівельні та електромонтажні роботи були здійснені ТОВ «Арх-Буд» на підставі договору, укладеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували оплату договору, а також розмір внеску кожного замовника у оплату проведених робіт. Отже, спірне майно було створено на замовлення Бобрицької сільської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , акт допуску в експлуатацію електроустановки був підписаний ОСОБА_2 , однак, до участі у справі не були залучені ОСОБА_2 та Бобрицька сільська рада. Зі змісту позовної заяви вбачається, що первісно даний позов був поданий в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак остання подала заяву про те, що не надавала згоду на пред`явлення позову в її інтересах, а у подальшому подала заяву про відмову від позову, яка була задоволена судом. Разом з цим, заявляючи вимоги про визнання права власності на частку у спільному майні, ОСОБА_1 не залучила до участі у справі у якості відповідачів ОСОБА_2 та Бобрицьку сільську раду (припинена 23 лютого 2023 року), що позбавило можливості суд з`ясувати вклад кожного із замовників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Крім того, до участі у справі не були залучені споживачі, які за твердженням позивачки, були неправомірно під`єднанні до КТП № 988 і відключення яких від електромережі вимагала позивачка;
виходячи із обставин справи та заявлених позовних вимог, апеляційний суд вважає, що позивачкою невірно визначено коло учасників у справі, зокрема не залучено у якості співвідповідачів ОСОБА_2 , Бобрицьку сільську раду, а після припинення сільської ради її правонаступника, споживачів, які були підключенні до КТП № 988, прав та обов`язків яких стосуються заявлені позовні вимоги, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають внаслідок неналежного складу співвідповідачів. При цьому колегія суддів звертає увагу, що Білогородська сільська рада не залучалася до участі у справі, як правонаступник Бобрицької сільської ради, і судом не з`ясовувалися межі правонаступництва; 
доводи представника позивачки про необхідність закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою представника ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», оскільки суд першої інстанції не задовольнив позовні вимоги, пред`явлені до цього відповідача, апеляційний суд вважає безпідставними, так як у мотивувальній частині рішення суд фактично визнав право власності ОСОБА_1 на частку у спірному майні, проти чого заперечує ПАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі». Апеляційний суд вважає, що оцінка доводам апеляційної скарги представника позивачки, та іншим доводам апеляційної скарги представника відповідача може надаватися тільки після залучення до участі у справі всіх належних та зацікавлених осіб.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» сплачений судовий збір у сумі 9 783 грн.

Додатковою постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 9 783 грн.

Аргументи учасників справи

18 вересня 2025 року  ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Титичем В. М., на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року (повний текст постанови складено 4 квітня 2025 року), в якій просила:
постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року скасувати;
змінити частково рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року, а саме - визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на КТП-988;
залишити в силі додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року;
вирішити питання щодо судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 виключно в частині до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Рада визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційну скаргу на рішення не подавала;
позовні вимоги до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області формувалися скаржником, як до суб`єкта владних повноважень, відповідно мають розглядатися судами з урахуванням вимог, встановлених КАС України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 804/2001/16);
ОСОБА_2 була залучена до участі у справі в якості співпозивача. Залучаючи ОСОБА_2 , позивачка діяла відповідно до її інструкцій, попередніх домовленостей між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та в її інтересах. ОСОБА_2 підтвердила факт, що разом із ОСОБА_1 у рівних частках брала участь у фінансуванні як розробки проектної документації, так і самих робіт з будівництва енергетичних об`єктів;
у ОСОБА_1 відсутній будь-який спір з Бобрицькою сільською радою. Документ, виданий Бобрицькою сільською радою (лист від 9 червня 2004 року.) є ключовим доказом у судовому розгляді;
Бобрицька сільська рада припинила своє існування як юридична особа публічного права та суб`єкт владних повноважень ще у 2020 році, і жодного правового статусу чи компетенції брати участь у судовому процесі вона не має. Усі функції, права та обов`язки цього суб`єкта були повністю передані Білогородській сільській раді - належному правонаступнику. Отже, твердження апеляційного суду про необхідність залучення Бобрицької сільської ради як співвідповідача суперечить чинному адміністративно-територіальному устрою України;
апеляційний суд не виконав свій обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін ОСОБА_1 та ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Колегія апеляційного суду не розглянула аргументи та докази скаржника, не здійснила їх всебічної оцінки та належного аналізу, чим фактично проігнорувала їх;
висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/8884/21, є не релевантним до правовідносин у цій справі;

17 жовтня 2025 року ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» засобами поштового зв`язку подало Суду відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником Бабичем М. М., в якому просило:
касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення;
постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року без змін.

Відзив мотивований тим, що:
Титич В. М. не надав до суду докази укладення договору №19-12/19 від 03 грудня 2019 року про надання правової допомоги та представлення інтересів ОСОБА_2 . Також не надано доказів укладення угоди між адвокатом і ОСОБА_2. на представництво її інтересів у Верховному Суді. Проте у касаційній скарзі адвокат визначив ОСОБА_2. позивачем та просить суд визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на КТП-988;
до касаційної скарги додані та у додатках зазначені документи: договір 7 від 02 лютого 2004 року; зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва; квитанція до прибуткового ордеру 24 від 04 лютого 2004 року. У касаційній скарзі не зазначено, чому вказані докази не були надані до суду першої та апеляційної інстанції, причини неможливості їх не надання та відсутнє клопотання про долучення Верховним Судом вказаних доказів до матеріалів справи;
рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стосується обох відповідачів. У рішенні суду не зазначено, що у позові до ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відмовити. Тому ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» має право висунути заперечення проти вимог ОСОБА_1 , оскільки оспорюваним рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 718 від 31 серпня 2015 року безоплатно передані з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичні об`єкти;
рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 718 від 31 серпня 2015 року передано енергетичні об`єкти ПАТ «Київобленерго», які перебували на балансі Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а не у власності ОСОБА_1 . Тому суд першої інстанції мав право розглядати позовну вимогу ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області як до суб`єкта владних повноважень;
у листі від 26 липня 2021 року ОСОБА_2 повідомила суд першої інстанції, що її втягнуто у судовий процес без її згоди;
заявляючи вимоги про визнання права власності на частку у спільному майні, ОСОБА_1 не залучила до участі у справі у якості відповідачів ОСОБА_2 та Бобрицьку сільську раду (припинена 23 лютого 2023 року), що позбавило можливості суд з`ясувати вклад кожного із замовників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Крім того, до участі у справі не були залучені споживачі, які за твердженням позивачки, були неправомірно під`єднанні до КТП № 988 і відключення яких від електромережі вимагала позивачка;
попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає близько 15 000 грн.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року:
поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року;
відкрито касаційне провадження у справі;
доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року залишено без розгляду.

26 травня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.у зв`язку з обранням судді Тітова М. Ю. до Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2026 року:
у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 , яке підписане адвокатом Титичем В. М., про розгляд касаційної скарги з викликом сторін відмовлено;
додаткові пояснення  ОСОБА_1 , які підписані адвокатом Титичем В. М., залишено без розгляду;
копії документів (копію договору № 7 від 2 лютого 2004 року, копію зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, копію квитанції до прибуткового ордера № 24 від 4 лютого 2004 року, копію актуального фото КТП) повернуто ОСОБА_1 ;
справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року зазначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме - застосування судом апеляційної інстанції норм прав без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 804/2001/16, від 06 березня 2019 року в справі № 816/1760/18, від 01 липня 2020 року в справі № 488/3753/17-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 243/8943/15-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 927/166/20, від 15 червня 2021 року в справі № 904/5726/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Фактичні обставини

26 лютого 2004 року Бобрицькій сільській раді ВАТ «А.Е.С. Київобленерго» Києво-Святошинського РЕМ були видані Технічні умови № 458 на проектування електроустановок, житловий масив АДРЕСА_1 .

26 лютого 2004 року ОСОБА_1 ВАТ «А.Е.С. Київобленерго» Києво-Святошинського РЕМ були видані технічні умови № 79 на проектування електропостачання побутового споживача, житловий будинок з 3-фазним вводом за адресою АДРЕСА_2 .

26 лютого 2004 року ОСОБА_2 ВАТ «А.Е.С. Київобленерго» Києво-Святошинського РЕМ були видані технічні умови № 78 на проектування електропостачання побутового споживача, житловий будинок з 3-фазним вводом, за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 6.а) Технічних умов №458 Бобрицьку сільську раду, як замовника, для отримання відповідної потужності, зобов`язано запроектувати та збудувати комплектну трансформаторну підстанцію (КТП) 10/0,4 кВ з трансформатором необхідної потужності відповідно до проекту. Живлення проектованої КТП виконати від ПЛ-10 Кв П-ТП-736.

2 лютого 2004 року між ТОВ «Арх-Буд» та ОСОБА_2 і ОСОБА_6 був укладений договір № 7 по проектуванню електропостачання житлових будинків в с. Білогородка; по монтажу повітряної лінії 10 кВ, 0,4 кВ та трансформаторної підстанції 10/0,4 кВ потужністю 160 кВА; пусконалагоджувальну КТП-10/0,4 кв, ПЛ-10 та ПЛ-0,4 кВ; введення в експлуатацію цих об`єктів та вмикання під напругу.

05 березня 2004 року ТОВ «Арх-Буд» розробило «Робочий проект Електропостачання житлового масиву Білогородка по АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області», відповідно до якого підключення споживачів до КТП проектною потужністю 160 кВт, здійснювалось трьома окремими лініями електропередавання через власний автоматичний вимикач номінального струму, відповідно до розрахункового обсягу сумарної проектної потужності кожного споживача, а саме: лінія 1 - житловий масив по АДРЕСА_1 ; лінія 2 - житловий будинок ОСОБА_2 ; лінія 3 - житловий будинок ОСОБА_1 . Кожна лінія електропередавання підключена безпосередньо до КТП через окремі струмообмежувальні автоматичні вимикачі (100А), який обмежує/дозволяє споживачам кожної лінії отримувати електроенергію в обсягах граничної потужності до 60 кВт. Проектом передбачено 60 кВт потужності проектованої КТП, що залишається після розподілення споживачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на електропостачання житлового масиву по АДРЕСА_1 .

Рішенням ВАТ «А.Е.С. Київобленерго» Києво-Святошинського РЕМ №14 від 12 березня 2004 року було погоджено робочий проект на електропостачання житлового масиву в АДРЕСА_1 та одночасно погоджено продовження Технічних умов № 458,78,79 від 26 лютого 2004 року.

Відповідно до Акту № 533 від 30 березня 2004 року допуску в експлуатацію електроустановки Державної Інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії по Київській області прийнято в експлуатацію електроустановку КТП-10/0,4 кВ дозволеною потужністю в 160 кВт. Акт підписаний від імені власника ОСОБА_2 

21 травня 2004 року між ОСОБА_2 (споживач) та ВАТ ««А.Е.S. Київобленерго» (енергопостачальник) укладений договір № 517202 про користування електричною енергією побутовим споживачем, за умовами якого енергопостачальник зобов`язався надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності 6-кВт з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язалася оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбаченими договором.

09 червня 2004 року сільський голова Бобрицької сільської ради направив листа директору Києво-Святошинського РЕМ, у якому зазначив, що КТП-988 встановлена за кошти забудовників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому всі підключення до КТП 988 необхідно погоджувати із зазначеними забудовниками. Лист отримано Києво-Святошинським РЕМ 14 червня 2004 року.

05 липня 2005 року ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» Києво-Святошинського РЕМ видало ОСОБА_4. Технічні умови № 2221 на приєднання електроустановок за адресою АДРЕСА_3 до ТП-988.

Рішенням сорокової сесії шостого скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 718 від 31 серпня 2015 року «Про безоплатну передачу у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою під розміщення трансформаторної підстанції» передано безоплатно з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленеррго» енергетичні об`єкти, які наведені в додатку до даного рішення. Надано дозвіл ПАТ «Київобленерго» на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки під розміщення енергетичних об`єктів п. 1 даного рішення, що розташовані на території Білогородської сільської ради, площею 250кв.м земель розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної енергії призначення на умовах довгострокової оренди строком на 49 років.

Згідно додатку № 1 на баланс Київобленерго передані трансформаторні підстанції, зокрема, № 988, ТП-10/0,4 кВ та всі магістральні ЛЕП-0,4кВ від ТП-10/0,4кВ № 988. 

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року в справі № 320/523/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103015532) відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та нечинним рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 718 від 31 серпня 2015 року в частині безоплатної передачі з балансу Білогородської сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів: ПЛ-0,4 кВ Л-1 від КТП 10/0,4 кВ № 988; ПЛ-0,4 кВ Л-2 від КТП 10/0,4 кВ № 988; електрообладнання КТП 10/0,4 кВ № 988; силовий трансформатор в КТП 10/0,4 кВ № 988 потужністю 160 кВА, оскільки вирішення цього спору має здійснюватись в порядку цивільного судочинства

Позиція Верховного Суду

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Здоровий глузд (засада розумності) характерний як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2026 року в справі № 757/34767/23).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Касаційний суд уже зауважував, що:
правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), по своїй суті не є правочином. Як наслідок до незаконності правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми як § 1, так і § 2 глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані;
незаконність правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про незаконність правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Про порушення суб`єктивного права правовим актом індивідуальної дії, виданим органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), може свідчити те, що він перешкоджає суб`єкту в реалізації його права або інтересу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 465/820/23 (провадження № 61-2509св25), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Касаційний суд вже вказував, що належними відповідачами у справах про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, на підставі яких у особи виникають цивільні права та обов`язки, є така особа, а також орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв відповідне рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2024 року в справі № 461/10495/21 (провадження № 61-12629св22)).

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23)).

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року в справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

При вирішення спору про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (див. пункти 78 - 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20)).

Позовна вимога про визнання права власності на майно не відповідає належному способу захисту права особи, яка право власності на це майно не набула (див. пункт 7.60. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року в справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 369/5240/16-ц (провадження № 61-13239св18) вказано, що:
«згідно з положеннями статті 186 ЦК України, річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно статті 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09 липня 2010 року, трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії. Закон «Про електроенергетику» (зокрема стаття 1) дає підстави стверджувати, що трансформаторна підстанція (ТП) є електроустановкою, тобто комплексом устаткування і споруд (споруди). Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС належать до інженерних споруд.
Визначення трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та становить одне ціле з ним, а тому згідно статті 186 ЦК України є приналежністю основної речі (будинку), має слідувати за нею, що виключає можливість розглядати її як окремий об`єкт права власності. Законом не передбачено самостійне відчуження інженерних споруд, які складають єдине ціле з жилим багатоквартирним будинком, та визнання права власності на такі споруди».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 липня 2019 року в справі № 907/442/18 зазначено, що:
«30. Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.
31. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС належать до інженерних споруд.
32. Визначення трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.
33. Вищевикладене дає підстави стверджувати, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування будівлі та становить одне ціле з ним, а відтак згідно статті 186 Цивільного кодексу України є приналежністю основної речі, має слідувати за нею, що виключає можливість розглядати її як окремий об`єкт права власності.
34. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 369/5240/16-ц».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 544/1060/19 (провадження № 61-14724св20) вказано, що:
«згідно з положеннями статті 186 ЦК України, річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно статті 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії. Профільний Закон України «Про електроенергетику» (зокрема стаття 1) дає підстави стверджувати, що трансформаторна підстанція (ТП) є електроустановкою, тобто комплексом устаткування і споруд (споруди). До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС (Державний класифікатор будівель і споруд) належать до інженерних споруд.
Визначення трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 369/5240/16-ц, від 25 липня 2019 року у справі № 907/442/18.
Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив з того, що спірний трансформатор не перебуває в межах земельної ділянки, яка згідно з договором купівлі-продажу перейшла у власність ОСОБА_2, та не входить до складу торгівельного комплексу, який розташований на вказаній земельній ділянці, та має іншу адресу. При цьому апеляційний суд зауважив, що після укладення договору купівлі-продажу торгівельного комплексу ОСОБА_3 не звертався до ПАТ «Полтаваобленерго» з повідомленням про зміну споживача чи власника, що свідчить про те, що після продажу торгівельного комплексу спірний трансформатор залишився у користуванні ОСОБА_3, а не перейшов до ОСОБА_2 як нового власника торгового комплексу.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не перевірив належним чином фактичних обставин справи у повному обсязі та не врахував правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 369/5240/16-ц, від 25 липня 2019 року у справі № 907/442/18, відповідно до якої, серед іншого, вказано, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування будівлі та становить одне ціле з ним, а відтак згідно статті 186 ЦК України є приналежністю основної речі, має слідувати за нею, що виключає можливість розглядати її як окремий об`єкт права власності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 травня 2025 року в cправі № 911/356/24 зазначено, що:
«5.23. Як уже зазначалося, предметом позову в цій справі є, зокрема, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, прав та їх обтяжень. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача як власника трансформаторної підстанції ПС 110/6 кВ (БШК), яка є складовою частиною цього об`єкта нерухомості.
5.24. Водночас суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж", не перевірили та достеменно не встановили на підставі поданих сторонами доказів обставини наявності чи відсутності права власності позивача на трансформаторну підстанцію ПС 110/6 кВ (БШК). Таким чином, вирішуючи спір, суди не перевірили наявність у ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов.
5.25. Крім того, суди не встановили правовий режим спірного майна, зокрема, не з`ясували, чи належить трансформаторна підстанція ПС 110/6 кВ (БШК) до рухомого чи нерухомого майна, а відтак - не з`ясували, чи обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав або законних інтересів є ефективним, і чи призведе він до потрібних результатів, чи відновить стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається: 
при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що вона разом із ОСОБА_2 за власні кошти побудували електроустановку КТП-988, яка перебуває у їхній власності, а тому підключення споживачів до КТП-988 потрібно попередньо узгоджувати із ними. У жовтні 2019 року позивачка виявила підключення додаткових споживачів до лінії електропередачі на ділянці КТП-988 без відома ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Позивачка вважала дії ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» щодо підключення споживачів без згоди власників електроустановки КТП-988 такими, що порушують її права як співвласника електромережі та КТП-988 користуватись своїм майном відповідно до його призначення та розпоряджатись ним, а саме надавати іншим особам право користуватись КТП-988 та отримувати відшкодування за таке користування;
при частковому задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачка несла витрати з придбання, виготовлення (монтування), спорудження КТП-988 у рівних частках з іншими особами. Оскільки розмір часток у праві спільної часткової власності на КТП-988 не встановлений за домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то частки є рівними. Суд першої інстанції вказав, що Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області не надано до суду доказів, які б підтверджували належність електроустановки (електромереж) КТП-988 Білогородській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області. Тому орган місцевого самоврядування, ухвалюючи рішення № 718 «Про безоплатну передачу у власність ПАТ «Київобленерго» енергетичних об`єктів та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою під розміщення трансформаторної підстанції», не врахував ту обставину, що дані електроустановки належать іншим особам, які виступали замовниками їх будівництва (встановлення), а отже, порушив їх право на спільну часткову власність;
при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вказав, що, заявляючи вимоги про визнання права власності на частку у спільному майні, ОСОБА_1 не залучила до участі у справі як відповідачів ОСОБА_2 та Бобрицьку сільську раду (припинена 23 лютого 2023 року), що позбавило суд можливості з`ясувати вклад кожного із замовників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Крім того, до участі у справі не були залучені споживачі, які, за твердженням позивачки, були неправомірно під`єднані до КТП-988 і відключення яких від електромережі вимагала позивачка. При цьому колегія суддів звернула увагу, що Білогородська сільська рада не залучалася до участі у справі як правонаступник Бобрицької сільської ради, і судом не з`ясовувалися межі правонаступництва;
апеляційний суд не звернув уваги, що у позові ОСОБА_1 посилалася на те, що електроустановка КТП-988 побудована за її кошти та за кошти ОСОБА_2 . Саме вони несли витрати з придбання, виготовлення (монтування), спорудження КТП-988 в рівних частках (т. 1, а. с. 1-6); право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно. Тому право пред`явити позов про захист права спільної часткової власності належить кожному із співвласників. Згода інших співвласників на звернення до суду не потрібна;
апеляційний суд не врахував, що належними відповідачами у справах про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, на підставі яких у особи виникають цивільні права та обов`язки, є така особа, а також орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв відповідне рішення; вимоги зобов`язати припинити дії та відновити правове становище пред`явлені до ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», а вимог про відключення споживачів позивачка не пред`являла;
апеляційний суд не встановив правовий режим спірної комплектної трансформаторної підстанції (зокрема, приналежність речей, окремий об`єкт, нерухома чи рухома річ), за чиї кошти була побудована та кому саме належить на праві власності електроустановка КТП-988; не надав оцінки тому факту, що виконавчий комітет Бобрицької сільської ради у листі № 75 від 9 червня 2004 року визнавав факт будівництва електроустановки КТП-988 за кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . При цьому про цей факт було повідомлено Києво-Святошинський РЕМ. Тому, відмовивши у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів, апеляційний суд по суті не здійснив перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Як наслідок постанову апеляційного суду належить скасувати, а справу передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. 

У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:
«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Титичем Віталієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко