ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/15441/25  Номер провадження 22-ц/814/3168/26	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Фінтраст Капітал" на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом в якому просило стягнути заборгованість за договором у сумі 36309 грн., а також вирішити питання судових витрат.
Крім того просило в порядку ст. просить в порядку статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
В обгрунтування позову вказувало, що 10.06.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1653312 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». За умовами кредитного договору, ТОВ «Слон кредит» зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, визначені договором. Сума кредиту становила 5700грн, строк кредитування 360 днів.
Вказувало, що ТОВ «Слон кредит» виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала у зв`язку із чим утворилась заборгованість.
24.12.2024 ТОВ «Слон кредит» уклало договір факторингу № 24122024 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги відповідача за кредитним договором.
У зв`язку з тим, що відповідач продовжувала ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором на загальну суму 39159 грн, з яких: 5700 грн сума кредиту, 16672, 50 грн сума процентів за користування кредитом,13936, 50 грн заборгованість нарахована позивачем за 163 днів., 2850 грн штрафні санкції. 
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 квітня 2026 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 1653312 про надання споживчого кредиту від 10.06.2024 року в розмірі 22372, 50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5700 грн., заборгованість за відсотками в межах строку дії договору 16672, 50 грн, у повернення сплаченого судового збору в розмірі 1492, 61 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
На вказане рішення ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Фінтраст Капітал" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що враховуючи, що за договором факторингу до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача та оскільки на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору № 3979750 від 14 вересня 2023 року не закінчився, з відповідача підлягають стягненню проценти, нараховані позивачем за період з 25.12.2024 року по 05.06.2025 року.
Окрім того слід стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вони не є неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України.
Також просило стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. 
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Районним судом встановлено, що 10 червня 2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1653312 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний».
За умовами кредитного договору ТОВ «Слон кредит» зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, визначені договором. Сума кредиту 5700 грн (п.1.3. Договору) , строк кредитування встановлено 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів встановлювалася як кожні 30 днів. (п.1.4 Договору)
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором С832 10.06.2024 о 16:31:40 відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т564 10.06.2024 о 16:32:53 відповідачем підписано договір № 1495549 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» із Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит
Первісним кредитором ТОВ «Слон кредит» виконано взяті на себе зобов`язання, надано відповідачеві кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Пейтек».
Районним судом також встановлено, що 24.12.2024 ТОВ «Слон кредит» уклало договір факторингу № 24122024 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги відповідача за кредитним договором на суму 25222,50 грн, з яких 5700 грн – тіло кредиту, 16672,50 грн. – проценти, 2850 – пеня.
У зв`язку зі тим, що строк дії кредитного договору після відступлення права вимоги не припинився позивачем за 163 дні було нараховано проценти у розмірі 13936,50 грн.
Задовольняючи позов частково районний суд виходив з того, що належними доказами доведено укладення кредитного договору та відступлення права вимоги, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості в межах суми за договором факторингу у розмірі 22372,50 грн., оскільки після відступлення права вимоги нарахування відсотків не передбачено.
Щодо зобов`язання нарахування 3 % річних та інфляційних втрат районний суд зазначив про те, що задоволення даної вимоги є правом, а не обов`язком суду, тому слід відмовити в цій частині вимоги за безпідставністю.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість заміни кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених нею умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та не виконання останньою свого обов`язку по своєчасному поверненню кредитних коштів. Також доведено належними доказами відступлення права вимоги за спірним кредитним договором.
Разом з тим, задовольняючи позов в частині стягнення відсотків у розмірі 16672,50 грн. за період з 10.06.2024 року по 24.12.2024 року районний суд не звернув уваги на те, що відсотки за період з 21.08.2024 року по 24.12.2024 року нараховані за ставкою 1,5% , що суперечить ЗУ « Про споживче кредитування».
Враховуючи вказані обставини за період з 10.06.2024 року по 20.08.2024 року слід стягнути 6156 грн , а з 21.08.2024 року по 24.12.2024 року - 7182 грн.
Відмовляючи в частині стягнення відсотків у розмірі 13936,50 грн. районний суд не звернув уваги на наступне.
24.12.2024 ТОВ «Слон кредит» уклало договір факторингу № 24122024 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги відповідача за кредитним договором.
Відповідно до п. 1.1 договору факторингу від 24.12 2024 року № 24122024 предметом цього договору є право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб.
Тобто, позивач за укладеним договором факторингу набув право вимоги в тому числі щодо стягнення відсотків, нарахованих після набуття права вимоги за кредитним договором, в межах строку кредитування визначеного цим договором.
Враховуючи те, що умовами кредитного договору від 10 червня 2024 року та визначено строк кредитування 360 днів, тому вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з 25.12.2024 року по 05.06.2025 року позивачем заявлено правомірно.
Проте, колегія суддів не може погодитися з розміром нарахованих відсотків, з огляду на те, що позивачем для розрахунку було враховано розмір денної відсоткової ставки, що становить 1,5 %, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто максимальний розмір денної процентної ставки з 24 грудня 2023 року не повинен перевищувати: з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року включно 2,5 %; з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року 1,5 %; з 21 серпня 2024 року 1%.
Нарахування відсотків у більшому, ніж визначено вимогами Закону України «Про споживче кредитування» призведе до порушення прав споживача, що є недопустимим.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1653312 від 10 червня 2024 року, заборгованість відповідача за процентами за користування кредитними коштами за період з 25.12.2024 року по 05.06.2025 року становить 13936,50 грн.
Проте, з урахуванням указаних вище положень закону, підлягає перерахуванню розмір нарахованих процентів, виходячи із максимального розміру денної процентної ставки, що становить 1 % за період з 25 грудня 2024 року до 05 червня 2025 року: 5700 грн х 1% х 163 дні = 9291 грн.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення в частині стягнення відсотків за користування кредитним договором з 16672,50 грн. до 22629 грн, а загальну заборгованість з 22372, 50 грн. до 28329 грн.
Щодо вимог про зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання судового рішення нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати в порядку виконання рішення суду районний суд дійшов вірного висновку про безпідставність вказаних вимог.
Слід також зазначити, що пунктом 18 розділу прикінцевих та перехідних положень ЦК України, період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи викладене рішення районного суду в частині стягнення відсотків слід змінити, в іншій частині рішення слід залишити без змін.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення районного суду змінено слід змінити розподіл судових витрат.
Позов підлягає частковому задоволенню (78,02%), то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4724,89 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції слід зазначити наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України).
Як передбачено ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Позивачем, на підтвердження розміру понесених в суді першої та апеляційної інстанції надано докази, а саме в суді першої інстанції: копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10; Заявки на виконання доручення № 9273 до договору № 10/12-2024; рахунок про оплату, акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.08.2025. В суді апеляційної інстанції– договір про надання правничої допомоги № 07-07-2022 від 07.07.2022 року, ордер на надання правничої допомоги; звіт про надання правової допомоги згідно договору 07-07-2022 від 07.07.2022 року; квитанція на оплату правничої допомоги на суму 8000 грн.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що районний суд дійшов вірного висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції є непропорційним до ціни позову, тому дійшов вірного висновку про те, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн. 
З аналогічних підстав підлягає зменшенню сума витрат на правничу допомогу заявлену в суд апеляційної інстанції до 2000 грн. 
Керуючись ст.ст.367, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " «Фінтраст Капітал» - задовольнити частково.
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 квітня 2026 року в частині стягнення відсотків за кредитним договором від 10.06.2024 року № 1653212 - змінити, збільшивши їх розмір з 16672,50 грн. до 22629 грн, а загальну суму заборгованість з 22372, 50 грн. до 28329 грн.
Змінити порядок розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4724,89 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на корист ь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн. 
В іншій частині рішення районного суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2026 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна