ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2026 р. Справа № 910/9166/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Барсук М.А. 

при секретарі Реуцькій Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Білоконь І.В., ордер АА № 1604899 від 23.07.2025;
від відповідача: Тур К.М., наказ № 168-а від 27.03.2025,
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Наукові Журнали" на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/9166/25 (суддя - Морозов С.М.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Наукові Журнали"
до Міністерства освіти і науки України
про визнання недостовірною інформації та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Наукові Журнали" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України / Міністерство) про:
- визнання недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації ТОВ "Наукові Журнали" інформацію, поширену МОН України у своєму листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 у вигляді фактичних тверджень про те, що за ТОВ "Наукові Журнали" були визначені прояви наступної недоброчесної поведінки, зокрема: гарантована публікація у наукових виданнях, індексованих у Scopus та Web of Science, без дотримання належних процедур рецензування; фабрикація авторства та практика написання статей "на замовлення" (ґострайтинг); маніпуляції з цитуваннями; зв`язок з мережею "фабрик статей" у Східній Європі та Центральній Азії - "Науковий Альянс" (Scientific Alliance) та ТОВ "Наукові публікації" (LLC Scientific Publications);
- зобов`язання МОН України протягом десяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі за даним позовом, спростувати поширену недостовірну інформацію про ТОВ "Наукові Журнали", шляхом відкликання свого листа № 1/11385-25 від 02.06.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в червні 2025 року на адресу ТОВ "Наукові публікації" від українських закладів вищої освіти та наукових установ надійшли листи, в яких останні з посиланням на лист № 1/11385-25 від 02.06.2025 повідомили позивача про розірвання попередньо укладених з позивачем договорів.
За твердженнями позивача, є очевидним зв`язок між листом МОН України № 1/11385-25 від 02.06.2025, в якому відповідач виклав вкрай негативну характеристику діяльності позивача та листами контрагентів позивача, якими такі контрагенти ініціювали розірвання укладених з позивачем договорів. 
Рішенням господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/9166/25 у задоволенні позову відмовлено. Залишено за ТОВ "Наукові Журнали" судовий збір, сплачений до державного бюджету.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що поширена відповідачем інформації у листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 порушує особисті немайнові права позивача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ТОВ "Наукові Журнали" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що у даному випадку позивачем по цій справі № 910/9166/25 виступає ТОВ "Наукові журнали", а не ТОВ "Наукові публікації", про що помилково зазначив суд першої інстанції.
Апелянт також вказував, що єдиною в Україні юридичною особою з назвою "Наукові журнали" є позивач, а тому висновок про відсутність ідентифікуючих ознак, які б дозволяли однозначно асоціювати "Наукові журнали" з позивачем - є безпідставним.
За доводами апелянта, суд першої інстанції: поверхнево дослідив специфіку діяльності позивача, не врахував існування Державного реєстру видавців, виготовлювачів і розповсюджувачів видавничої продукції та відомості з нього, і належним чином не проаналізував норми Закону України "Про видавничу справу" та Порядку № 135; жодним чином не пояснив, чому поширену відповідачем інформацію про позивача він вважає саме оціночним судженням, а не фактичним твердженням. Також з тексту оскаржуваного в цій апеляційній скарзі судового рішення неможливо зрозуміти, чому суд першої інстанції не сумнівається в достовірності поширеної негативної інформації про позивача при тому, що існує очевидний брак доказів.
Апелянт стверджував, що викладена у спірному листі відповідача інформація щодо позивача містить негативний контекст і є фактичним твердженням, оскільки не є припущенням чи критикою апелянта, її можна перевірити на достовірність, вона не містить оціночних суджень, сатири, тощо, а вказує саме на недоброчесну поведінку позивача без наведення при цьому конкретних підтверджень такого звинувачення. В матеріалах справи відсутня будь-яка надана відповідачем інформація про конкретні журнали та статті, які оприлюдненні без дотримання належних процедур рецензування. Поширена відповідачем інформація може бути підтверджена або спростована, відтак - очевидно є фактичним твердженням. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., зокрема, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 14.04.2026.
17.03.2026 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача, в якому представник, зокрема, заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, зазначивши, що у спірних правовідносинах мала місце реалізація посадовою особою Міністерства законодавчо визначених повноважень та функціональних обов`язків, що не може розглядатися як поширення недостовірної інформації, тоді як лист № 1/11385-25 має рекомендаційний та роз`яснювальний характер та не містить імперативу до виконання.
У судовому засіданні 14.04.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду оголошено перерву до 12.05.2026.
11.05.2026 до апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/9166/25, яке обґрунтоване тим, що в провадженні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду перебуває справа № 910/8584/25 за касаційною скаргою ТОВ "Наукові публікації" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 та рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2025, з аналогічними правовідносинами.
У судовому засіданні 12.05.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду оголошено перерву до 09.06.2026.
08.06.2026 до апеляційного суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі № 910/9166/25, з постановою Верховного Суду від 20.05.2026 у справі № 910/8584/25.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі № 910/9166/25 до розгляду справи № 910/8584/25 за касаційною скаргою ТОВ "Наукові публікації" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 та рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2025.
09.06.2026 судове засідання не відбулося, в зв`язку з перебуванням судді з колегії у відпустці. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 розгляд справи призначено на 18.06.2026.
В судовому засіданні, яке відбулось 18.06.2026, позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач заперечував доводи апеляційної скарги та вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2025 МОН України було видано лист № 1/11385-25 "Про надання роз`яснень щодо співпраці з організаціями, які мають ознаки "фабрик статей"" за підписом заступника Міністра Курбатова Дениса, який був адресований керівникам закладів вищої освіти та керівникам наукових установ (а.с. 33-34 том 1).
У листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 відповідач з посиланням на лист від Директорії журналів відкритого доступу (надалі - DOAJ) (вх. МОН № 24190/0/1-25 від 22.05.2025) зазначив наступне: 
"…Внаслідок ретельних повторних розглядів записів наукових директорію DOAJ було виявлено докази того, що такі видання пов`язані із видавництвом "Наукові журнали" (Scientific Journals Publishing House), яке наразі виключене DOAJ у зв`язку з виявленням порушень керівництв DOAJ, їх політики прозорості та належних практик наукового видавництва, а також релевантних рекомендації та керівництв Комітету з публікаційної етики (СОРЕ).
За цим видавництвом були визначені прояви наступної недоброчесної поведінки, зокрема:
- гарантована публікація у наукових виданнях, індексованих у Scopus та Web of Science, без дотримання належних процедур рецензування;
- фабрика авторства та практика написання статей "на замовлення" (ґострайтинг);
- зв`язок з мережею "фабрик статей" у Східній Європі та Центральній Азії - "Науковий Альянс" (Scientific Alliance) та ТОВ "Наукові публікації" (LLC Scientific Publications).
… DOAJ наклало ембарго на засновників цих видань, що унеможливлює у подальшому подачу заявок на включення до DOAJ жодних видань, які видаються цими ж засновниками. Зняття ембарго можливе лише за умови розриву будь-яких зв`язків з сумнівними партнерами-видавцями, які мають ознаки так званих "фабрик статей", або "паперових фабрик", та подання апеляції для ретельної перевірки цього факту.
Враховуючи вищевикладене, викликає значне занепокоєння тенденція підписання меморандумів (угод) про співпрацю між так званими "фабриками статей" та закладами вищої освіти / науковими установами в Україні. Така форма співпраці є несумісною з принципами академічної доброчесності та суперечить положенням Законів України "Про освіту", "Про вищу освіту" та "Про наукову і науково-технічну діяльність". Така діяльність підриває репутацію української науки на міжнародній арені та знижує рівень довіри до неї.
МОН категорично не поділяє такі підходи до провадження наукової діяльності та рекомендує утриматись від укладання будь-яких правочинів (меморандумів, договорів, угод тощо) з подібними компаніями, а також утриматись від звернень до них щодо отримання будь-яких послуг, наслідком яких може стати дискредитація наукової діяльності, а також потенційні порушення академічної доброчесності та дослідницької етики.
У зв`язку з зазначеним, МОН України закликає розірвати чинні меморандуми (угоди) про співпрацю із зазначеними в листі та іншими компаніями, які мають ознаки "фабрик статей" та припинити будь-яку спільну діяльність або зв`язки з ними. За наявними у МОН даними - 48 ЗВО України, 5 наукових установ та окремі академії є підписантами таких меморандумів станом на червень 2025 року.
У разі наявності діючого договору (меморандуму, угоди тощо) з однією або декількома такими компаніями, просимо у строк до 10.06.2025 надати МОН офіційне роз`яснення щодо такої співпраці та поінформувати МОН про вжиті заходи для її припинення".
Як зазначав позивач, в червні 2025 року на адресу ТОВ "Наукові публікації" від українських закладів вищої освіти та наукових установ надійшли листи, в яких останні з посиланням на лист № 1/11385-25 від 02.06.2025 повідомили позивача про розірвання попередньо укладених з позивачем договорів, а саме: 
1. Лист Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 272 від 04.06.2025 (а.с. 37 том 1);
2. Лист Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу № 69-141-97 від 05.06.2025 (а.с. 38 том 1);
3. Лист Вінницького національного технічного університету № 01-02-11/200 від 16.06.2025 (а.с. 38 зворот том 1).
За твердженнями позивача, є очевидним зв`язок між листом Міністерства № 1/11385-25 від 02.06.2025, в якому відповідач виклав вкрай негативну характеристику діяльності позивача та листами контрагентів позивача, якими такі контрагенти ініціювали розірвання укладених з позивачем договорів. 
Отже, викладені відповідачем у спірному листі фактичні твердження відносно позивача негативно впливають на його ділову репутацію. 
При цьому, як вказував позивач у листі DOAJ зазначається веб-ресурс papermills.tilda.ws/paperstanupro, який немає жодного відношення до позивача, оскільки єдиним офіційним веб-ресурсом позивача є веб-сайт за посиланням: https://sjournals.com.ua.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що поширена відповідачем інформації у листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 порушує особисті немайнові права позивача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 28 Конституції України гарантує кожній особі право на повагу до її гідності, а за ч. 4 ст. 32 основного Закону кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. 
У ст. 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Також відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. 
У ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зазначається, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (такі висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18, від 07.12.2021 у справі № 905/902/20).
За змістом ст.ст. 91, 94, 201 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, зокрема, спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України).
Право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.
У ст. 200 ЦК України передбачено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.
Основні принципи інформаційних відносин закріплено у ст. 2 Закону України "Про інформацію", якими є гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (ст.ст. 5, 7 Закону України "Про інформацію").
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 905/902/20 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, поданого на захист ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
За змістом ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. 
Отже, судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 910/19082/16, від 01.10.2019 у справі № 910/13556/18, від 21.11.2019 у справі № 927/791/18, від 18.03.2021 у справі № 927/791/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Lingens v. Austria" від 08.07.1986 (заява № 9815/82) зауважується, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.
Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження, необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі "Бразільє проти Франції" від 11.04.2006), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ у справах "Патурель проти Франції" від 22.12.2005, ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України" від 02.06.2016).
Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати (постанова Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/10429/18).
При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, має бути визначено характер такої інформації та з`ясовано, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. 
У справі, що розглядається, позивач просив визнати недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації ТОВ "Наукові журнали", інформацію, поширену МОН України у своєму листі № 1/11385-25 від 02.06.2025, у вигляді фактичних тверджень про те, що ТОВ "Наукові Журнали" були визначені прояви наступної недоброчесної поведінки, зокрема: гарантована публікація у наукових виданнях, індексованих у Scopus та Web of Science, без дотримання належних процедур рецензування; фабрикація авторства та практика написання статей "на замовлення" (ґострайтинг); маніпуляції з цитуваннями; зв`язок з мережею "фабрик статей" у Східній Європі та Центральній Азії - "Науковий Альянс" (Scientific Alliance) та ТОВ "Наукові публікації" (LLC Scientific Publications) та зобов`язати МОН України протягом місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену недостовірну інформацію про ТОВ "Наукові публікації" шляхом відкликання свого листа № 1/11385-25 від 02.06.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2025 до МОН України від Директорії журналів відкритого доступу (DOAJ) надійшов лист наступного змісту (а.с. 35 зворот - 36 том 1): 
"Шановні представники МОН України! Ми пишемо, щоб повідомити МОН України про нещодавні заходи у відповідь на зростання занепокоєння з приводу збільшення активності паперових фабрик в Україні. Слідом за нашими розслідуваннями, низку журналів було видалено з DOAJ через перевірені зв`язки з Видавництвом "Наукові журнали", яке було пов`язане з неналежною практикою паперової фабрики. Видавництво наукових журналів відоме як Scientific Alliance, Scientific Publications / Наукові публікації з псевдонімом tanu.pro через використання цього електронного домену. 
Були повідомлення в ЗМІ і дослідницькі публікації щодо цієї організації див. papermills.tilda.ws/paperstanupro. Ці веб-сайти організації рекламують "Замовити публікацію в журналах[sic] від Scopus/Web of Science база даних" / "Замовити публікацію в журналах із бд Scopus/Web of Science" та "Гарантія публікації наукових праць у Scopus, Web of Science (WoS), ERIH+, JSTOR, підвищення індексу Хірша" / "Гарантія публікації наукових робіт у Scopus, Web of Science (WoS), ERIH+, JSTOR, тощо. 
Гарантії публікації є недоречними, і ми стурбовані зв`язком цієї організації з українськими журналами. З огляду на нашу відданість академічній доброчесності, DOAJ має політику проти паперових фабрик. Якщо журнали мають будь-які зв`язки з паперовими фабриками, ми не прийматимемо їхні заявки та не відновлюватимемо їх. Тому редакційна команда DOAJ вирішила видалити перелічені нижче журнали з DOAJ через їхні зв`язки з Видавництвом наукових журналів. Ми наполегливо рекомендуємо журналу та його афілійованій установі переглянути відносини з цією організацією та перейти до більш надійного партнера. Вони мають право подати апеляцію разом із будь-якою відповідною документацією або доказами, що підтверджують, що журнал більше не пов`язаний прямо чи опосередковано з Видавництвом наукових журналів, і ми розглянемо їхні апеляції якомога швидше…".
Дійсно, як вірно зазначив суд першої інстанції, текст листа на українській мові має позначку "неофіційний переклад".
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Як свідчать матеріали справи, у процесі розгляду справи як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції правильність перекладу листа Директорії журналів відкритого доступу (DOAJ) та його зміст, наданий позивачем, сторонами не тільки не заперечувався, а й визнавався, тому в силу ч. 1 ст. 75, ст. 76 ГПК України колегія суддів вирішила надати оцінку цьому доказу в контексті його належності та допустимості.
Проаналізувавши зміст вищевказаного листа, колегія суддів звертає увагу на те, що Директорія журналів відкритого доступу (DOAJ) дійшла до суб`єктивного висновку про пов`язаність діяльності позивача із діяльністю "паперової фабрики" на основі власних переконань, проведеного власного аналізу та на підставі оцінки певних фактів (зокрема на основі публікацій, що є публічно доступним та з якими може ознайомитись будь-хто, в тому числі і позивач за посиланням papermills.tilda.ws/paperstanupro), що вказує на оціночність даного судження та виключає можливість віднесення даної інформації до фактичного твердження, яке могло б бути перевірене судом на предмет його відповідності дійсності. 
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, взявши до уваги інформацію, викладену DOAJ у вищевказаному листі, вже у власному листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 "Про надання роз`яснень щодо співпраці з організаціями, які мають ознаки "фабрик статей" (а.с. 33-34 том 1) зазначив зокрема наступне: 
"До МОН України надійшов лист від Директорії журналів відкритого доступу (Directory of Open Access Journals (DOAJ) (вх. МОН № 24190/0/1-25 від 22.05.2025 (додається) щодо виявлених зв`язків наукових видань, засновниками яких є заклади вищої освіти України, із сумнівними видавцями, що виключені з DOAJ, зокрема через порушення публікаційної етики.
Внаслідок ретельних повторних розглядів записів наукових директорію DOAJ було виявлено докази того, що такі видання пов`язані із видавництвом "Наукові журнали" (Scientific Journals Publishing House), яке наразі виключене DOAJ у зв`язку з виявленням порушень керівництв DOAJ, їх політики прозорості та належних практик наукового видавництва, а також релевантних рекомендації та керівництв Комітету з публікаційної етики (СОРЕ). За цим видавництвом були визначені прояви наступної недоброчесно поведінки, зокрема зв`язок з мережею "фабрик статей" у Східній Європі та Центральній Азії - "Науковий Альянс" (Scientific Alliance) та ТОВ "Наукові публікації (LLC Scientific Publications)…".
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач фактично лише врахував інформацію, яка була йому донесена Директорією журналів відкритого доступу (DOAJ) та відтворив її зміст у власному листі.
Таким чином, поширена відповідачем інформація щодо пов`язаності діяльності видавництва "Наукові журнали" (позивача) з діяльністю так званої "паперової фабрики" відтворює зміст листа Директорії журналів відкритого доступу (DOAJ) (вх. МОН № 24190/0/1-25 від 22.05.2025) та не є самостійним твердженням відповідача про певні фактичні обставини. 
За своєю правовою природою таке висловлювання є відображенням оціночного судження, сформульованого іншим суб`єктом, який не є учасником цієї справи, а саме Директорією журналів відкритого доступу (DOAJ). За таких обставин у діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, пов`язаний із поширенням недостовірної інформації про позивача, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.06.2024 у справі № 916/2695/23.
Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не було надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів того, що саме інформація, вказана відповідачем у листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди відповідним його особистим немайновим благам чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що входить до обов`язкового предмету доказування у даній справі.
У цьому контексті колегія суддів враховує, що відповідач є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності, а тому направлення листа № 1/11385-25 від 02.06.2025 закладам вищої освіти та науковим установам безпосередньо свідчить про реалізацію відповідачем своїх повноважень зокрема у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти.
А тому, сам по собі факт розірвання навчальними закладами вищої освіти та науковими установами меморандумів про співпрацю за вказівкою відповідача, як органу державної влади, без сукупності із іншими доказами не може беззаперечно доводити те, що інформація, вказана відповідачем у листі № 1/11385-25 від 02.06.2025 порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди його відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, оскільки останній фактично здійснює реалізацію своїх повноважень, зокрема у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти.
Таким чином, оскільки інформація (повідомлення), викладена в листі відповідача № 1/11385-25 від 02.06.2025 про лист Директорії журналів відкритого доступу (DOAJ) (вх. МОН № 24190/0/1-25 від 22.05.2025), та доручення закладам вищої освіти та науковим установам провести відповідну перевірку не є недостовірною інформацію, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним ст. 277 ЦК порядком, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2026 у справі № 910/8584/24 в аналогічному спорі за участю іншого позивача до МОН України про спростування інформації у листі № 1/11385-25 від 02.06.2025.
Водночас колегія суддів вважає, що зазначення в мотивувальній частині оскаржуваного рішення про недоведеність позивачем порушення особистих немайнових прав ТОВ "Наукові публікації", тоді як позивачем у цій справі є ТОВ "Наукові журнали", на що наголошує апелянт в апеляційній скарзі, є очевидною технічною опискою, допущеною судом першої інстанції. Така неточність має виключно формальний характер, не впливає на зміст викладених судом висновків та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не вплинула на правильність вирішення спору та обґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/9166/25, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-285 ГПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Наукові Журнали" на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/9166/25 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/9166/25 залишити без змін.
Матеріали справи № 910/9166/25 повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст складено 13.07.2026. 

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук