Справа № 161/15134/26 
Провадження № 3/161/3828/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в особі судді Плахтій І.Б., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Задорожньої В.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №717183 від 12 липня 2026 року вбачається, що 12 липня 2026 року о 01:41 год у м. Луцьку по вул. Кравчука, 27В, ОСОБА_1 керував електросамокатом JET з бортовим номером 310-371 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager ARLM 0342 та в закладі охорони здоров`я відмовився. Такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані, як порушення вимог п. 2.5 ПДР, адміністративна відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
18 серпня 2026 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Задорожня В.О. подала клопотання про закриття провадження у справі. Зазначає, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено три файли відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції: файл із назвою «export-yofk7». Ретельний похвилинний та правовий аналіз зазначеного відеозапису, беззаперечно свідчить про повну відсутність у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Матеріали відеофіксації чітко викривають грубе порушення інспекторами процедури збору доказів, умисне приховування ключових відеозаписів події та порушення презумпції невинуватості. У цій справі безпосереднього доказу того, що ОСОБА_1 керував електросамокатом, матеріали не містять. ОСОБА_1 від самого початку та протягом усього спілкування з працівниками поліції послідовно заперечував факт керування. Таким чином, за відсутності будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування електросамокатом, не встановлено необхідної ознаки інкримінованого йому правопорушення та, відповідно, не встановлено його як суб`єкта конкретного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, наданий відеозапис не містить безпосередньої фіксації тієї події, яка зазначена у протоколі як факт керування ОСОБА_1 електросамокатом. Подальше спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 не може замінити собою відеофіксацію самої події керування. Іншими словами, відеозапис розмови з особою не є сам по собі доказом того, що ця особа до початку відеозапису керувала транспортним засобом. Оскільки факт керування ОСОБА_1 будь яким транспортним засобом, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а наявний у справі відеозапис, навпаки, спростовує цю обставину (транспортний засіб відсутній взагалі), відсутні правові підстави вважати ОСОБА_1 водієм, на якого поширювався обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України. Також, вказує, що у матеріалах справи відсутній належний доказовий зв`язок: конкретний електросамокат - його індивідуальна ідентифікація зв`язок із подією 12.07.2026 - зв`язок із ОСОБА_1 . Зазначення конкретного бортового номера саме по собі не є доказом його достовірності. Матеріали справи не містять належної безпосередньої фіксації конкретного електросамоката з можливістю встановити його марку та бортовий номер і не дозволяють достовірно встановити, що саме транспортний засіб JET 310-371 був пов`язаний із подією, описаною у протоколі. Таким чином, недоведеною залишається не другорядна технічна характеристика, а наявність самого пристрою та ідентичність предмета, щодо якого сформульовано обвинувачення. Захист наголошує, що ключовою обставиною у цій справі є те, що ОСОБА_1 взагалі не був водієм електросамоката, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів протилежного. Первинний контакт працівників поліції з ОСОБА_1 відбувся у той момент, коли він перебував пішки. При цьому сам факт його керування електросамокатом до моменту контакту з працівниками поліції належними доказами не встановлений. Таким чином, саме припущення щодо причетності ОСОБА_1 до керування транспортним засобом стало первинною підставою для подальших дій працівників поліції та формування доказової бази у цій справі. У цьому контексті підлягає застосуванню доктрина «плодів отруйного дерева», відповідно до якої якщо первинне джерело доказової інформації отримане з істотним порушенням установленого порядку або не має належного правового та фактичного обґрунтування, то докази, отримані безпосередньо внаслідок такого первинного джерела, не можуть автоматично набувати доказової сили лише через сам факт їх подальшого оформлення. Відтак подальші процесуальні документи та пояснення працівників поліції мають оцінюватися Судом з урахуванням того, на чому саме ґрунтувався первинний висновок про те, що ОСОБА_1 був водієм, та чи підтверджений цей висновок самостійними об`єктивними доказами. Крім того, зазначає, що текст рапорту повністю дублює сфальсифіковану фабулу протоколу і за наявності відеозаписів, які демонструють зовсім інші обставини початку контакту, має бути повністю відхилений Судом як неналежний, недопустимий та упереджений документ. З відеозапису наявного в матеріалах справи зафіксовано, що на момент зупинки поліцейськими, електросамоката JET 310-371 взагалі не має, що об`єктивно виключає факт руху (керування) транспортним засобом ОСОБА_1 у момент контакту з працівниками поліції. Жодних дій, які б свідчили про рух електросамоката під керуванням ОСОБА_1 безпосередньо перед зупинкою, відеозапис не фіксує. За таких обставин ОСОБА_1 не може бути водієм траспортного засобу а був пішоходом, а тому не мав обов`язку в розумінні ч.ч. 2, 3 ст.266 КУпАП , п. 1.10 ПДР , п.2.5 України, проходження огляду на стан сп`яніння, як водія транспортного засобу. Обставини вживання/не вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, сама по собі не є доказом факту керування ним транспортним засобом, а може свідчити лише про факт вживання чи невживання алкоголю, що без встановленого факту керування транспортним засобом не утворює об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП . Сам факт внесення ознак алкогольного сп`яніння до протоколу не доводить автоматично їх фактичної наявності. Вказує, що фактичне формування матеріалів відбулося до того, як ОСОБА_1 була забезпечена реальна можливість повноцінно реалізувати свої процесуальні права під час їх складання. Водночас під час підписання протоколу ОСОБА_1 скористався можливістю надати власне пояснення та зазначив у ньому: «не порушував правил дорожнього руху». Це пояснення має істотне значення у сукупності з його усними запереченнями та свідчить про те, що протягом усього оформлення матеріалів ОСОБА_1 не визнавав себе водієм та не визнавав обставин, покладених працівниками поліції в основу протоколу. Просить суд провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КупАП у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Задорожня В.О. у судовому засіданні заперечила факт вчинення її підзахисним адміністративного правопорушення. Зазначила, що під час встановлення особи працівники поліції фактично використовували паспорт, однак у протоколі зазначили, що особу встановлено за посвідченням водія, якого працівники поліції не бачили. Вважала це свідченням недостовірності відомостей, внесених до протоколу. Також звернула увагу, що у фабулі протоколу особа зазначена як «громадянин», а не як водій, у зв?язку з чим, на її думку, матеріали справи не підтверджують набуття її підзахисним статусу водія та факту керування транспортним засобом. Захисник зазначила, що в протоколі міститься посилання на показання технічного засобу, однак жодного такого технічного засобу до матеріалів справи не долучено, відеозапис це інше. Крім того, вказала, що ОСОБА_1 у протоколі зазначив, що Правил дорожнього руху не порушував. Сам факт його перебування на вулиці під час комендантської години, на думку захисту, не підтверджує факту керування транспортним засобом та не має визначального значення для встановлення складу інкримінованого правопорушення. Зазначила, що для притягнення до відповідальності за відповідною статтею КУпАП необхідним є встановлення спеціального суб?єкта - водія транспортного засобу, однак матеріали справи не містять належних доказів того, що її підзахисний фактично керував транспортним засобом. Також захисник звернула увагу на відсутність у матеріалах справи належних відомостей щодо обставин, за яких працівники поліції наздогнали та затримали ОСОБА_1 . Окремо зазначила, що самокат, яким, відповідно до протоколу, нібито керував її підзахисний, належним чином не ідентифіковано та не встановлено його характеристики. Також, на думку захисту, не підтверджено належними доказами місце вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, працівниками поліції проігноровано, що її підзахисний повідомляв, що електросамокатом керувала інша особа. У зв`язку з наведеним захисник вважала, що матеріали справи ґрунтуються виключно на припущеннях, а належних та допустимих доказів факту керування її підзахисним транспортним засобом та вчинення ним адміністративного правопорушення не надано.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів, тобто особи, які безпосередньо здійснюють керування транспортним засобом.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, за яким «керування транспортним засобом» – виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого за ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення було надано відеозапис із нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських.
Однак, даний електронний доказ не підтверджує факт керування ОСОБА_1 12 липня 2026 року о 01:41 год у м. Луцьку по вул. Кравчука, 27В, електросамокатом JET з бортовим номером 310-371.
Відеозапис містить лише спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 після події, під час якого поліцейські повідомляють його про те, що він нібито керував електросамокатом, який у подальшому залишив. При цьому останній послідовно заперечує факт керування транспортним засобом.
Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції демонструють ОСОБА_1 певний відеозапис, який, за їх твердженням, підтверджує факт керування ним електросамокатом.
Однак такий відеозапис до матеріалів справи не долучений та суду для безпосереднього дослідження не наданий. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити зміст зазначеного доказу та те, чи дійсно він підтверджує факт керування електросамокатом саме ОСОБА_1 .
Відтак самі лише пояснення працівників поліції щодо наявності такого відеозапису не можуть замінювати безпосередній доказ відповідної обставини.
Крім того, матеріали справи не містять і жодних відомостей про наявність свідків даної події, які б могли спростувати чи підтвердити факт керування ОСОБА_1 електросамокатом JET з бортовим номером 310-371.
Таким чином, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №717183 від 12 липня 2026 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції не долучено будь-яких доказів, які б вказували на факт керування останнім транспортним засобом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом». 
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження у справі стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 12 липня 2026 року о 01:41 год у м. Луцьку по вул. Кравчука, 27В, керував електросамокатом JET з бортовим номером 310-371, а відтак не доведено, що у нього виник обов?язок виконувати вимогу працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відтак, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області  І.Б. Плахтій