ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
28.07.2026 | Справа № 910/2363/26

Господарський суд міста Києва у складі:
Судді - Бондаренко-Легких Г. П.
за участю секретаря (помічник судді) - Конон В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/2363/26.

За позовом ОСОБА_1 
До Антимонопольного комітету України
про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

За участі представників сторін: 
Від позивача: не прибув.
Від відповідача: Чернюшок М.І. (в залі суду) - самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України в якому просить суд:
- Визнати незаконним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України, оформлене листом Першого заступника Голови Комітету - державного уповноваженого Ольги Музиченко від 11 лютого 2026 року № 145-26.13/02-1701е про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2025 № 1 (вх. в АМКУ № 14-01/254-АМ від 19.12.2025);
- Зобов`язати Антимонопольний комітет України повторно вирішити питання щодо прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2025 № 1 (вх. в АМКУ № 14-01/254-АМ від 19.12.2025) відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив ухвалу від 16.03.2026, якою встановив заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.
18.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
26.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №910/2363/26, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, та підготовче засідання у справі призначив на 12.05.2026. Відмовлено у задоволенні заяви позивача про залучення до справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
14.04.2026 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
15.04.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про залишення відзиву відповідача без розгляду, у зв`язку з тим, що відповідача не направив копію відзиву позивачу.
12.05.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про неможливість прийняти участь у судовому засіданні, у зв`язку із затримкою початку підготовчого судового засідання.
В підготовче судове засідання 12.05.2026 прибув представник відповідача. Позивач або представник позивача у підготовче судове засідання не прибув. Суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення відзиву без розгляду; закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 23.06.2026.
13.05.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про відвід судді Бондаренко-Легких Г.П. від розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 заява позивача визнана необґрунтованою та передана для визначення судді у порядку частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2026 (суддя Капцова Т.В.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Бондаренко-Легких Г.П. від розгляду справи №910/2363/26.
В судове засідання по суті 23.06.2026 прибув представник відповідача. Позивач або представник позивача у судове засідання по суті не прибув. Суд на місці ухвалив відкласти судове засідання по суті на 28.07.2026.
25.06.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.
В судове засідання по суті 28.07.2026 прибув представник відповідача. Позивач або представник позивача у судове засідання по суті не прибув. 
В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позову.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті - 

ВСТАНОВИВ:
19.12.2025 ОСОБА_1 (надалі - позивач) на електронну пошту Антимонопольного комітету України (надалі - відповідач; Комітет, орган АМК України) направив заяву вих.№1 від 19.12.2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».
За результатами розгляду заяву Комітетом прийняте рішення, оформлено листом Першого заступника Голови Комітету - державного уповноваженого Ольги Музиченко №145-26.13/02-1701е від 11.02.2026 про залишення заяви позивача без розгляду на підставі абзацу 4 пункту 1 розділу VI Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженим розпорядженням Антимонопольного комітету України №5 від 19.04.1994 (зі змінами) (надалі - Порядок).
Позивач вважає, що вищезазначене рішення органу АМК України є незаконним, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального права, ігноруванням законодавства про ціоноутворення та тарифоутворення, а також таким, що порушує процесуальні права позивача.
Відтак, 05.03.2025 позивачем було подано позовну заяву про оскарження вказаного рішення в межах встановленого двомісячного строку, наданого законом на оскарження рішення органу АМК України.

II. Предмет позову та підстави позову.
Предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення Антимонопольного комітету України, оформленого листом №145-26.13/02-1701е від 11.02.2026 про залишення заяви вих.№1 від 19.12.2025 позивача без розгляду та зобов`язати орган АМК України повторно вирішити питання щодо прийняття до розгляду заяви вих.№1 від 19.12.2025.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
За твердженням позивача, оскаржуване рішення, оформлене листом №145-26.13/02-1701е від 11.02.2026 прийняте із порушенням норм чинного законодавства.

IV. Заперечення відповідача у справі.
Комітет зазначає, що заява позивача не містить обґрунтування та інформації про те, що дії учасників закупівлі у вигляді антиконкурентних узгоджених дій мали або мають безпосередній негативний вплив на права та/або діяльність заявника, у зв`язку з чим заява позивача залишена без розгляд на підставі відповідного пункту Порядку.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.
Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Антимонопольного комітету України, оформлене листом Першого заступника Голови Комітету - державного уповноваженого Ольги Музиченко від 11 лютого 2026 року №145-26.13/02-1701е, про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2025 №1.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 стаття 19 Конституції України).
Державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом (частина 1 стаття 40 Господарського кодексу України).
Законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України «Про Антимонопольний комітет України», Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів (частина 1 стаття 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель (стаття 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України).
Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених (частина 1 стаття 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України).
У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами (пункт 1 частина 1 стаття 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України).
Органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції (абзац 2 частина 1 стаття 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Заяви про порушення у справах, підвідомчих адміністративній колегії територіального відділення Комітету, подаються до територіального відділення за місцем вчинення порушення або за місцем знаходження відповідача, або за місцем настання наслідків порушення. Заяви про порушення в інших справах подаються до Комітету (абзац 1 пункту 1 розділу VI Порядку).
Матеріалами справи підтверджується, що 19.12.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою вих.№1 від 19.12.2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» під час проведення закупівлі №UA-2024-11-25-016897-а.
Органи Антимонопольного комітету України мають право не здійснювати розгляд заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо особа, яка подала заяву, не доведе, що дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на її права та/або діяльність. Про відмову в розгляді такої заяви органи Антимонопольного комітету України повідомляють заявника листом (частина 2 стаття 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" або частини першої статті 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є суб`єкти господарювання - конкуренти, постачальники, покупці чи продавці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на їхні права та / або діяльність (абзац 3 пункту 1 розділу VI Порядку).
Заяви осіб, які не довели, що дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на їх права та / або діяльність, не розглядаються, що не є перешкодою для проведення в разі потреби за власною ініціативою органів Комітету розслідування щодо фактів, викладених у такій заяві (абзац 4 пункту 1 розділу VI Порядку).
Про відмову в розгляді такої заяви органи Комітету повідомляють заявника листом, що надсилається протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем (абзац 5 пункту 1 розділу VI Порядку).
Державний уповноважений Антимонопольного комітету України має такі повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, приймати розпорядження про початок розгляду справи або надавати мотивовану відповідь про відмову в розгляді справи, проводити, організовувати розслідування або дослідження за цими заявами і справами, закривати провадження у цих справах незалежно від їх підвідомчості іншим органам Антимонопольного комітету України, вносити, передавати їх в установленому Антимонопольним комітетом України порядку на розгляд цих органів для прийняття рішення (пункт 1 частина 1 стаття 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України).
За результатами розгляду заяви позивача Антимонопольним комітетом України прийняте рішення, оформлене листом Першого заступника Голови Комітету - державного уповноваженого Ольги Музиченко від 11 лютого 2026 року №145-26.13/02-1701е, про залишення без розгляду заяви позивача вих.№1 від 19.12.2025.
Так, у вищезазначеному рішенні, яке оформлене листом Комітет зазначив, що у заяві не підтверджено, що дії чи бездіяльність замовника, які на думку заявника, містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мають негативний вплив на права та (або) діяльність заявника; заява не містить обґрунтування інформації про те, що дії учасників закупівлі у вигляді антиконкурентних узгоджених дій мали або мають безпосередній та негативний вплив на права та/або діяльність заявника.
З огляду на зазначені обставини, Комітет залишив заяву позивача без розгляду на підставі абзацу 4 пункту 1 розділу VI Порядку.
Окрім цього, в листі Комітет повідомив заявника, тобто позивача, що органом АМК України за власною ініціативою проводиться дослідження на предмет дотримання законодавства про захист економічної конкуренції учасниками торгів під час участі в процедурі закупівлі №UA-2024-11-25-016897-а, проведеній ТОВ «Газорозподільні мережі України» та у випадку підтвердження ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, органами АМК України будуть вжиті заходи в установленому законодавством порядку. 
Правовий аналіз норм Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Порядку розгляду заяв і справ дає підстави для висновку, що стадія перевірки заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції на відповідність вимогам, установленим в абзаці 3 пункт 1 розділу VI Порядку та частині 2 статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не має суто формального характеру, а передбачає, зокрема, аналіз заяви в аспекті перевірки того, чи містить подана заява підстави для початку розгляду справи та докази на їх підтвердження, оскільки з прийняттям заяви до розгляду починається розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №Я (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, наведено визначення поняття дискреційних повноважень, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1395/5 від 24.04.2017 передбачено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:
1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати ...", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити ...", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам . .." тощо;
2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;
3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;
4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Класс та інші проти Німеччини», «Єрузалем проти Австрії» зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18).

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).
Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що Комітет, залишаючи заяву позивача без розгляду, з огляду на невідповідність останньої законодавчим вимогам для початку розгляду справи Антимонопольним комітетом України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

В свою чергу обставини, які позивач зазначає у позовній заяві, зводяться до незгоди останнім з прийнятим органом АМК України рішенням за результатами розгляду заяви в межах встановлених дискреційних повноважень.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Комітет повторно вирішити питання щодо прийняття до розгляду заяви, суд зазначає, що заяву позивача було залишено без розгляду на стадії перевірки її на відповідність вимогам абзацу 3 пункт 1 розділу VI Порядку в межах дискреційних повноважень органу АМК України з такої перевірки, здійснення якої не може підмінятися іншим органом (у тому числі, й судом), і яка передує прийняттю заяви до розгляду.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

VІ. Розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.08.2026.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких