ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 260/7382/25 пров. № А/857/50913/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року (суддя Дору Ю.Ю., ухвалене в м. Ужгороді) у справі №260/7382/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якому просить: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з МПЗ відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_2 від 31.08.2025. Визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) з МПЗ відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_3 від 02.09.2025.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Військова частина НОМЕР_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 від 10.10.2017 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками позивача є: батько – ОСОБА_4 ; мати ОСОБА_5 .
З матеріалів справи вбачається, що мати позивача, ОСОБА_5 є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання) довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ № 240691 від 25.04.2023 та посвідченням серії НОМЕР_4 від 17.05.2023.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 14.04.2015 року батько позивача – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ОСОБА_1 31 серпня 2025 року прибув разом із матір`ю ОСОБА_5 , яка являється інвалідом другої групи у Міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)».
При проходженні паспортного контролю, подано усі належні документи, передбачені законодавством, а саме: Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 10.10.2017; Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (батька) Серія НОМЕР_6 від 14.04.2015; Пенсійне посвідчення матері Серії НОМЕР_7 ; Акт проведення обстеження сім`ї №568 від 24.07.2023; Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Василевської Стефанії Тимофіївни Серія 12 АГГ №240691 від 25.04.2023; Індивідуальна програма інваліда №126 від 25.04.2023 видана ОСОБА_5 ; Довідка видана Тернопільським РУ поліції ГУНП в Тернопільській області від 14.08.2023 №В-51; Військовий квиток ОСОБА_1 Серія НОМЕР_8 ; паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон номер НОМЕР_9 .
Разом з тим, за результатом проходження паспортного контролю, заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з МПЗ відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_2 прийнято Рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 31.08.2025. Причина відмови: на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», а також у відповідності до вимог ПКМУ №57 (зі змінами) від 27.01.1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», громадянина України ОСОБА_1 , тимчасово обмежити у праві виїзду з України під час дії правового режиму воєнного стану у зв`язку із відсутністю підстав виїзду (порушив вимоги ПКМУ №57, а саме: під час попереднього виїзду за кордон, повернувся пізніше ніж особа, яку він супроводжував.
В подальшому 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 прибув разом із матір`ю ОСОБА_5 в Міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород» для перетину державного кордону України.
Разом з тим, за результатом проходження паспортного контролю, заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 »(тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_3 прийнято Рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 02.09.2025 року. Причина відмови: на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Громадянину України ОСОБА_6 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України, з відсутності підстав на право перетинання державного кордону згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та «Правила перетинання державного кордону громадянами України» затвердженими постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року, так як вищезазначений громадянин порушив вимоги абзацу 13 п.2.1 Правил, тобто порушення умов супроводу.
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із ст. 1 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Відповідно до частини 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, частинною другою цієї ж статті Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й досі.
Також, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Як вірно зазначено судом першої інстанції, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII), статтею 1 якого передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Як визначено ст. 2 Закону № 389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України 
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Частиною 1 статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI) передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Як визначено статтями 3, 6 Закону №1710-VI повноваженнями щодо надання особам, у тому числі й громадянам України призовного віку, дозволу на перетинання державного кордону України надані уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України. 
Відповідно до пункту 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Статтею 3 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 № 3857-XII (далі Закон № 3857-XII) передбачено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України, якими визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону, які затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі - Правила 57).
Згідно п. 2 Правил № 57, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Положеннями абзацу 4 пункту 2-1 Правил №57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема, особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.
Відтак, здійснивши аналіз наведених положень, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що право виїзду за межі України в умовах воєнного стану мають особи, які мають одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, що право позивача виїзду за межі України в умовах воєнного стану у даному випадку обумовлено наявністю сукупності наступних підстав: наявністю документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки позивача з матір`ю, інвалідністю матері та документів, що підтверджують спільне проживання позивача з матір`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, що 31.08.2025 року та 02.09.2025 року позивачем при спробі перетину державного кордону України через пункти пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» та для автомобільного сполучення «Ужгород» разом з зі своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, уповноваженій особі були надані для перевірки такі документи: свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 10.10.2017; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (батька) Серія НОМЕР_6 від 14.04.2015; пенсійне посвідчення матері Серії НОМЕР_7 ; акт проведення обстеження сім`ї №568 від 24.07.2023; довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Василевської Стефанії Тимофіївни Серія 12 АГГ №240691 від 25.04.2023; індивідуальна програма інваліда №126 від 25.04.2023 видана ОСОБА_5 ; довідка видана Тернопільським РУ поліції ГУНП в Тернопільській області від 14.08.2023 №В-51; військовий квиток ОСОБА_1 Серія НОМЕР_8 ; паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон номер НОМЕР_9 .
Як визначено абзацом 1 п. 15 Правил № 57, що на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.
Відтак суд першої інстанції вірно вказав, що уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляючи громадянину у перетинанні державного кордону зобов`язана винести обґрунтоване письмове рішення, в якому зазначити конкретні причини відмови.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що на підтвердження права перетину державного кордону України в умовах введення воєнного стану на підставі абзацу 4 пункту 2-1 Правил № 57 позивачем було надано усі необхідні документи, що підтверджували його родинні зв`язки з матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та спільне проживання з нею.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що рішення від 31.08.2025 року та рішення від 02.09.2025 року не містить жодних конкретних відомостей про відсутність у позивача документів, які дають право на перетин в період дії на території України воєнного стану.
Щодо посилань відповідача в оскаржуваних рішеннях від 31.08.2025 року та від 02.09.2025 року на обмеження у праві виїзду з України у зв`язку із тим, що особа, яка здійснювала супровід, повернулась на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжувала, суд першої інстанції вірно зазначив наступне.
Так, у письмових поясненнях долучених відповідачем до відзиву зазначено, що в ході перевірочних заходів встановлено, що відповідно до інформації, яка зберігається у відомчій базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який супроводжував свою матір 05.09.2024 року не виконав вимоги п. 2.1 Правил, а саме: не повернувся в Україну разом з особою, яку він супроводжував. Гр. України ОСОБА_5 повернулася на територію України того ж дня 05.09.2024 року, а громадянин ОСОБА_7 13.09.2024 року.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наявність у відповідача інформації про те, що особа, яка здійснювала супровід, повернулась на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжувала, не може слугувати правовою підставою для відмови позивачу в перетинанні державного кордону України за наявності в останнього на те підстав, визначених абзацом 4 пункту 2-1 Правил № 57.
Так, згідно абзацу 13 пункту 2-1Правил № 57 громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначені в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту, які супроводжували осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, для виїзду за межі України, зобов`язані повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України осіб, яких вони супроводжували.
Разом з тим, в абзаці 13 пункту 2-1 Правил № 57 не зазначено про те, що наслідком порушення зазначеного правила є відмова у повторному перетині державного кордону на підставі пункту 2-1 цих Правил.
Суд першої інстанції вірно вказав, що згідно пункту 29 Правил № 57 за порушення порядку перетинання державного кордону, встановленого цими Правилами, громадяни притягуються до відповідальності згідно із законом.
Разом з тим колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження притягнення позивача до відповідальності за допущене ним раніше порушення у вигляді пізнішого повернення в Україну за особу, яку він супроводжував.
Також суд першої інстанції вірно зауважив, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за своєю правовою природою, різняться як законодавчими нормами, якими такі врегульовано, так і органами, що визначають їх наявність.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідно до змісту статті 14 Закону №1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.
Разом з тим, в рішенні про відмову в перетині державного кордону не зазначено жодної правової підстави для прийняття відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України позивачем, а така підстава як обмежено у праві виїзду з України у зв`язку із тим, що особа, яка здійснювала супровід, повернулась на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжувала не ґрунтується на положеннях закону.
Відтак, з огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість прийнятого рішення про відмову в перетині державного кордону України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними та скасування рішень про відмову позивачу у перетині державного кордону України від 31.08.2025 року та від 02.09.2025 року.
Зважаючи на наведене, у сукупності апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі №260/7382/25 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | І. І. Запотічний
судді | | О. І. Довга
| | Т. І. Шинкар