П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року 
м. Рівне
Справа № 564/5296/25
Провадження № 22-ц/4815/1010/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" на рішення Костопільського районного суду Рівненської області 05 березня 2026 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
В грудні 2025 року ТОВ "Бізнес Позика" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 21 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про надання кредиту № 487275-КС-001, шляхом його підписання позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Зміст та умови договору складають Пропозиція (оферта) укласти договір № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21.01.2024, прийняття (акцепт пропозиції (оферти) укласти договір № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21.01.2024, договір № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21.01.2024, паспорт споживчого кредиту, Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика».
За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6000 грн. строком на 16 тижнів, з остаточною датою повернення кредиту 12.05.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2 % за кожен день користування, комісії за надання кредиту в сумі 900 грн. 00 коп.
Вказує, що ТОВ «Бізнес позика» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок, вказаний позичальником в його особистому кабінеті.
Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.
Станом на 28 листопада 2025 року заборгованість за кредитом становить 19360 грн. 22 коп., з яких: 6000 грн. – прострочена заборгованість за кредитом, 12460 грн. 22 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 900 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією.
Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 19360 грн. 22 крп. коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області 05 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 487275-КС-001 від 21.01.2024 станом на 28.11.2025 в розмірі 12780 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1599 (одна тисяча п`ятсот дев`яногсто дев`ять) грн. 02 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом та відмови у стягненні комісії за надання кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення в оскаржуваних частинах.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та порушення ним умов договору, водночас неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

Щодо розміру процентів апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин обмеження у вигляді 1 % на день безпосередньо до встановленої договором процентної ставки. На думку апелянта, суд помилково ототожнив поняття «денна процентна ставка» у розумінні Закону України «Про споживче кредитування» із процентною ставкою за кожен день користування кредитом, передбаченою умовами кредитного договору.
Апелянт зазначає, що відповідно до умов кредитного договору сторонами були погоджені фіксовані стандартна та знижена процентні ставки: стандартна - 2,00000000 % на день, знижена - 1,16691070 % на день. При цьому, на його думку, зазначені процентні ставки за договором та «денна процентна ставка» у розумінні Закону України «Про споживче кредитування» є різними поняттями.
З посиланням на положення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» апелянт вказує, що максимальний розмір денної процентної ставки має визначатися не шляхом механічного порівняння договірної процентної ставки у відсотках за день із граничним показником 1 %, а шляхом розрахунку денної процентної ставки за передбаченою законом формулою з урахуванням загальних витрат за кредитом, загального розміру кредиту та строку кредитування.
За розрахунком апелянта, загальний розмір кредиту становив 6 000 грн, строк кредитування - 113 днів, а денна процентна ставка, розрахована відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», становить 0,98 %, тобто не перевищує встановленого законом максимального розміру 1 %. У зв`язку з цим апелянт вважає безпідставним зменшення судом першої інстанції суми процентів до 6 780 грн.
Крім того, апелянт посилається на судову практику апеляційних судів, у якій, на його думку, підтримано аналогічний підхід до визначення порядку та розміру процентів за користування кредитними коштами, а також наголошує, що проценти за користування кредитом є платою за правомірне користування кредитними коштами, а не неустойкою чи іншою формою відповідальності за прострочення.

Щодо комісії за надання кредиту апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для її стягнення. Зазначає, що відповідно до пункту 2.1 кредитного договору позичальник зобов`язався, крім повернення кредиту та сплати процентів, сплатити комісію за надання кредиту, а пунктом 2.5 договору її розмір визначено у сумі 900 грн.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність встановлення ТОВ «Бізнес Позика», як небанківською фінансовою установою, комісії за надання кредиту. Апелянт наголошує на тому, що така комісія прямо передбачена умовами укладеного сторонами кредитного договору, а тому підлягає стягненню з відповідача.

У зв`язку з наведеним апелянт просить змінити рішення суду першої інстанції в частині процентів, збільшивши суму, що підлягає стягненню, з 6 780 грн до 12 460,22 грн, а в частині відмови у стягненні комісії - скасувати рішення та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача 900 грн комісії. В іншій частині рішення суду першої інстанції апелянт просить залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому судом не переглядається.

Судом встановлено, що 21 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» укладено електронний договір № 487275-КС-001 про надання кредиту на умовах, зазначених у пропозиції (оферті) укласти договір про надання кредиту від 21.01.2024, яка була акцептована відповідачем 21.01.2024.
За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6000 грн. строком на 16 тижнів, до 12.05.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2 % в день, 900 грн. комісії за надання кредиту та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним згідно графіку, визначеному у паспорті споживчого кредиту, у термін до 12.05.2024.
Наведене підтверджується пропозицією (офертою) укласти договір № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21.04.2024, прийняттям (акцепту пропозиції (оферти) укласти договір № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21.01.2024, договором № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21.01.2024, паспортом споживчого кредиту, які підписані позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, та в яких він зазначив номер особистого електронного платіжного засобу для перерахування кредитних коштів.
Підтвердженням щодо укладення сторонами зазначеного кредитного договору є надана позивачем візуальна форма послідовності дій клієнта, анкета клієнта, фото-верифікації суб`єкта кредитної історії ОСОБА_1 .
Вказане свідчить про ознайомлення відповідача з умовами договору та належне укладення зазначеного кредитного договору, шляхом проставляння сторонами електронного цифрового підпису.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувавши на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 6000 грн., що підтверджується анкетою клієната, в якій позичальником зазначено номер банківської картки для перерахунку коштів, квитанцією від 21.01.2024 про перерахування кредитних коштів у сумі 6000 грн. на рахунок позичальника ОСОБА_1 , розрахунком заборгованості.
У встановлений договором строк відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором. Станом на 28 листопада 2025 року прострочена заборгованість за кредитом становить 19360 грн. 22 коп., з яких: 6000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12460 грн. 22 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, 900 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, що підтверджується наданим суду розрахунком та довідкою про стан заборгованості.

Відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції виходив із того, що укладений 21 січня 2024 року кредитний договір є договором споживчого кредитування, а передбачена ним денна процентна ставка у розмірі 2 % суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено максимальний розмір денної процентної ставки на рівні 1 %. При цьому суд зазначив, що встановлений законом перехідний період на спірні правовідносини не поширюється.

З огляду на це суд дійшов висновку про необхідність здійснення розрахунку процентів за ставкою 1 % на день та, виходячи із суми кредиту 6000 грн і 113 днів користування кредитом, визначив їх розмір у сумі 6780 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що передбачений договором № 487275-КС-001 про надання кредиту від 21 січня 2024 року розмір денної процентної ставки не перевищує встановленого законом максимального розміру, оскільки її обчислення здійснено виходячи з припущення, що договір про споживчий кредит залишатиметься чинним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконуватимуть свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір процентів, а тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 12 460,22 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1-3 статті 1056-1 врегульовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 4 ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Судом першої інстанції встановлено, що у кредитному договорі № 487275-КС-001 від 21 січня 2024 року денна процентна ставка установлена на рівні 2%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» і набрання ними чинності, установлення в умовах кредитного договору умов, які передбачають денну процентну ставку вище 1% на день, а тим паче процентну ставку вище 1% на день, яка, за своєю суттю, є складовою денної процентної ставки, суперечить вимогам чинного законодавства.
Максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1% відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Вказаний Закон прийнятий 22 листопада 2023 року та набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір № 487275-КС-001 від 21 січня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсоткова ставка, встановлена цим договором, не відповідає умовам чинного законодавства.
На підставі зазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес позика» 6780 грн. (6000 гривень * 1% * строк дії договору - 113 днів), що відповідає ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання по поверненню тіла кредиту, комісії та відсотків за користування кредитом у зазначеному розмірі не виконав.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Щодо спірної комісії в розмірі 900 грн за надання кредиту, то колегія суддів виходить з наступного.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
З огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення договору кредиту між сторонами, апеляційний суд вважає законним право кредитора (відповідача) встановлювати, зокрема, комісію за розрахунково-касове обслуговування (здійснення операції по видачі кредиту, як передбачено пунктами 2.1 2.5 договору), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
При цьому суд першої інстанції помилково врахував висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15, оскільки у цій справі кредитний договір було укладено 27 травня 2008 року, тобто до набрання чинності 10 червня 2017 року Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі, зокрема комісію за розрахунково-касове обслуговування. Разом з тим у справі, що переглядається, договір укладено після набрання чинності вказаним Законом, отже його положення регулюють спірні правовідносини.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комісією у розмірі 900 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення комісії та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позовної вимоги про стягнення комісії, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви позивач сплатив 2 422 грн 40 коп. судового збору.
За подання апеляційної скарги позивач сплатив 3 633 грн 60 коп. судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог на 70,66 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 279 грн 16 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2026 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми прострочених платежів за комісією скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2026 року змінити, збільшивши загальний розмір заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 487275-КС-001 від 21 січня 2024 року станом на 28 листопада 2025 року в розмірі 13 680 грн 00 коп.
В іншій частині рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог залишити без змін.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 279 грн 16 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:         Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.