ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2025 року
м. Київ
справа № 706/134/22
провадження № 61-9051св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Христинівська міська рада,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Уманська окружна прокуратура,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду 
від 11 квітня 2023 року, постановлену колегією у складі суддів Новікова О. М., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 16 травня 2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Новікова О. М., 
Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Христинівської міської ради про визнання права власності.
Позов обґрунтовував тим, що з 2007 року він добросовісно володіє нерухомим майном, розташованим на території Христинівської територіальної громади 
у селі Богачівка Уманського району Черкаської області, а саме свинарником, корівником, телятником, водонапірною вежею, силосним майданчиком (асфальт).
На час звернення з позовом він понад 10 років продовжує відкрито і безперервно володіти зазначеним нерухомим майном, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Вербуватської сільської ради від 24 червня 2022 року № 173.
За час постійного і безперервного користування вказаним майном він здійснив капітальний ремонт будівель, відновив їх цільове призначення та протягом усього часу володіння підтримував їх у належному стані.
У 2022 році позивач дізнався, що зазначене нерухоме майно належало співвласникам майна Колективного сільськогосподарського підприємства 
(далі - КСП) «Рось», правонаступником якого було Фермерське господарство 
(далі - ФГ) «Богачівське». 
Рішенням господарського суду Черкаської області від 26 жовтня 2006 року 
у справі № 01/1562 ліквідовано юридичну особу - ФГ «Богачівське» у зв`язку з банкрутством.
Спірне нерухоме майно на обліку як безхазяйна нерухома річ не обліковується, вказані нежитлові виробничі приміщення колишнього КСП «Рось» на балансі міської ради не перебувають та земельні ділянки під вказані будівлі не виділялись.
1 січня 2021 року він виготовив технічний паспорт на зазначене нерухоме майно, у якому відсутня інформація щодо незавершеного будівництва.
За викладених обставин просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на комплекс виробничих будівель: навіс (А1), нежитлову будівлю - склад для зберігання сільськогосподарської продукції (Б1) загальною 
площею 915,6 кв. м, нежитлову будівлю - водонапірну вежу (В1) загальною 
площею 17,4 кв. м, нежитлову будівлю - склад для зберігання сільськогосподарської продукції з прибудовою (Г1, г2) загальною 
площею 964,6 кв. м, нежитлову будівлю - склад для зберігання сільськогосподарської продукції (Д1) загальною площею 832,6 кв. м, нежитлову будівлю - склад для зберігання сільськогосподарської продукції з 
прибудовою (Е1, е2) загальною площею 920,1 кв. м, нежитлову будівлю - склад для зберігання сільськогосподарської продукції (Є1) загальною 
площею 786,6 кв. м, нежитлову будівлю - свердловину з підвалом (Й1, пд.Й1) загальною площею 5,2 кв. м, замощення (I), які розташовані на території Христинівської територіальної громади у селі Богачівка Уманського району Черкаської області.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 22 серпня 

2022 року, ухваленим у складі судді Орендарчука М. П., позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на комплекс виробничих будівель: навіс (А1), нежитлову будівлю - складу для зберігання сільськогосподарської продукції (Б1) загальною площею 915,6 кв. м, нежитлову будівлю - водонапірної вежі (В1) загальною площею 17,4 кв. м, нежитлову 
будівлю - складу для зберігання сільськогосподарської продукції 
з прибудовою (Г1, г2) загальною площею 964,6 кв. м, нежитлову будівлю - складу для зберігання сільськогосподарської продукції (Д1) загальною 
площею 832,6 кв. м, нежитлову будівлю - складу для зберігання сільськогосподарської продукції з прибудовою (Е1, е2) загальною 
площею 920,1 кв. м, нежитлову будівлю - складу для зберігання сільськогосподарської продукції (Є1) загальною площею 786,6 кв. м, нежитлову будівля - свердловину з підвалом (Й1, пд.Й1) загальною площею 5,2 кв. м, замощення (I), які розташовані на території Христинівської територіальної громади у селі Богачівка Уманського району Черкаської області.
Рішення суду першої інстанції мотивовано визнанням позовних вимог Христинівською міською радою та встановленням факту відкритого і безперервного володіння позивачем спірним нерухомим майном більше десяти років. Місцевий суд вказав, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Уманська окружна прокуратура в інтересах Христинівської міської ради оскаржила його в апеляційному порядку.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року поновлено Уманській окружній прокуратурі строк на апеляційне оскарження рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та відкрито апеляційне провадження у справі.
Поновлюючи прокуратурі строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції аргументував це тим, що з матеріалами справи прокурор ознайомився 
27 лютого 2023 року та того ж дня отримав копію оскаржуваного рішення, а з апеляційною скаргою звернувся 15 березня 2023 року, тобто в межах тридцятиденного строку з дня ознайомлення з повним текстом судового рішення.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, описку в якій виправлено ухвалою цього ж суду від 25 травня 2023 року, апеляційну скаргу Уманської окружної прокуратури задоволено частково.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 серпня 
2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Компенсовано за рахунок держави Уманській окружній прокуратурі 1 488,60 грн 
у відшкодування сплаченого судового збору.
Суд апеляційної інстанції відмову у задоволенні позову мотивував тим, що, визнаючи за позивачем право власності на нежитлову будівлю, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають істотне значення у справі, та фактично вирішив питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для обслуговування спірного нерухомого майна.
Також апеляційний суд дійшов висновку про неналежне здійснення Христинівською міською радою як компетентним органом захисту інтересів держави, що підтверджує обґрунтованість представництва держави та вступу 
у справу прокурора шляхом подання апеляційної скарги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
15 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права,просив скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 березня 2020 року 
у справі № 219/10482/16-ц (провадження № 61-10487св19), від 26 жовтня 
2022 року у справі № 147/78/19 (провадження № 61-3879св22), про те, що обізнаність прокурора про ухвалення оскаржуваного судового рішення 
саме 6 лютого 2019 року, не вважається поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки прокурор звернувся з апеляційною скаргою в інтересах Новолуганської сільської ради Бахмутського району Донецької області, яка отримала оскаржуване рішення 3 квітня 2019 року, тому для прокурора, як представника зазначеного органу місцевого самоврядування, перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду розпочався з цієї дати, а не з часу виявлення ним оскарженого рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Неврахованими судом апеляційної інстанції заявник вважає висновки, викладені 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року 
у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 15 січня 2020 року 
у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19), від 26 травня 2020 року 
у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), та постановах Верховного Суду від 5 листопада 2018 року у справі № 910/4345/18, від 1 листопада 2018 року у справі № 910/18770/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18, 
від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 25 квітня 2018 року 
у справі № 806/1000/17 (провадження № К/9901/2564/17), від 5 грудня 2018 року 
у справі № 923/129/17, від 20 травня 2020 року у справі № 190/927/19 (провадження № 61-5530св20), зміст яких зводиться до того, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Заявник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції того, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (постанови Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15 (провадження № 61-13789св18) та від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18)).
Вказує, що питання володіння та користування земельною ділянкою на якій розташоване спірне майно, не було предметом дослідження ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, оскільки між сторонами не існує спору відносно земельної ділянки, така земельна ділянка належить територіальній громаді.
Оскільки інтереси Христинівської міської ради представлені представником за довіреністю, вважає необґрунтованою участь прокурора у цій справі. Спірне нерухоме майно залишилось без власника і орган місцевого самоврядування залишився без доходу у вигляді орендної плати за земельну ділянку під об`єктами нерухомості, тому прокурор діяв не в інтересах держави.
Крім того, підставою касаційного оскарження ухвали Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року заявник визначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи про відсутність правових підстав для поновлення Уманській окружній прокуратурі строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подана прокурором після спливу більш як шести місяців з дня ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Вважає, що ознайомлення прокурора з рішенням місцевого суду у лютому 2023 року не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що Христинівська міська рада брала участь у розгляді справи та її представник отримав рішення суду першої інстанції 22 червня 
2022 року.
Позиція інших учасників 
10 серпня 2023 року Уманська окружна прокуратура та 9 жовтня 2023 року виконавчий комітет Христинівської міської ради та 11 серпня 2023 року подали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду пояснення.
Надаючи оцінку можливості врахування вказаних пояснень під час касаційного перегляду справи, колегія суддів виходить з наступного.
Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне 
(частина п`ята статті 174 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Заявники не просили дозволу подати письмові пояснення, а Верховний Суд за межами строку для подання відзиву на касаційну скаргу не визнавав їх подання необхідним. Тому пояснення виконавчого комітету Христинівської міської ради та Уманської окружної прокуратури підлягають залишенню без розгляду.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах 
від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21), 
від 4 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22) та 
від 25 вересня 2024 року у справі № 587/1382/15-ц (провадження № 14-60цс24).
Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої 
Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19), від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), у постановах Верховного Суду від 12 лютого 
2020 року у справі № 664/1950/19 (провадження № 61-13415св19), від 26 жовтня 2022 року у справі № 147/78/19 (провадження № 61-3879св22), від 28 липня 
2021 року у справі № 147/78/19 (провадження № 61-11175св20), від 25 квітня 
2019 року у справі № 761/794/15 (провадження № 61-13789св18), від 10 січня 
2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 5 листопада 2018 року у справі № 910/4345/18, від 1 листопада 2018 року 
у справі № 910/18770/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18, 
від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 25 квітня 2018 року 
у справі № 806/1000/17 (провадження № К/9901/2564/17), від 5 грудня 2018 року 
у справі № 923/129/17, від 20 травня 2020 року у справі № 190/927/19 (провадження № 61-5530св20), від 25 березня 2020 року у справі № 219/10482/16 (провадження № 61-10487св19) (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 2007 року ОСОБА_1 володіє майном, а саме: свинарником, корівником, телятником, водонапірною вежою, телятником, силосним майданчиком (асфальт), які розташовані на території Христинівської територіальної громади у селі Богачівка Уманського району Черкаської області.
На час розгляду справи, позивач продовжував відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном, яке не перебуває на обліку як безхазяйне, що встановлено судами першої та апеляційної інстанцій з довідки виконавчого комітету Вербуватської сільської ради від 24 червня 2022 року № 173.
Спірне нерухоме майно належало співвласникам майна КСП «Рось», правонаступником якого було ФГ «Богачівське». 
На балансі Христинівської міської ради та Христинівської об`єднаної територіальної громади нерухоме майно не перебуває; земельні ділянки для обслуговування спірних свинарника, корівника, телятника, водонапірної вежі, силосної площадки (асфальт) не виділялися.
З листа Христинівської районної державної адміністрації Черкаської 
області від 22 квітня 2013 року № 1113/01-01-12 суди встановили, що відповідно до документів, які знаходяться в реєстраційній справі, КСП «Рось» (ідентифікаційний код 25213576) села Богачівка зареєстровано 16 березня 
1998 року. Сільськогосподарський виробничий кооператив (далі - СВК) «Рось» (ідентифікаційний код 25213576) села Богачівка створено 9 березня 2000 року шляхом перетворення при реорганізації колективного СГП «Рось» і є правонаступником. ФГ «Богачівське» (ідентифікаційний код 25213576) села Богачівка створено 27 лютого 2001 року шляхом реорганізації і є правонаступником СВК «Рось». 
Ухвалою господарський суд Черкаської області 26 жовтня 2006 року 
у справі № 01/1562 затверджено звіт ліквідатора державної податкової інспекції в Христинівському районі та ліквідаційний баланс ФГ «Богачівське» 
у селі Богачівка Христинівського району Черкаської області. Ліквідовано 
ФГ «Богачівське» як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. Правонаступники ФГ «Богачівське» у вказаному судовому рішенні не зазначені.
Позивач виготовив технічний паспорт на виробничий будинок, який складається з: навісу (А1), нежитлової будівлі - складу для зберігання сільськогосподарської продукції (Б1) загальною площею 915,6 кв. м, нежитлової будівлі - водонапірної вежі (В1) загальною площею 17,4 кв. м, нежитлової будівлі - складу 
для зберігання сільськогосподарської продукції з прибудовою (Г1, г2) загальною площею 964,6 кв. м, нежитлової будівлі - складу для зберігання сільськогосподарської продукції (Д1) загальною площею 832,6 кв. м, нежитлової будівлі складу для зберігання сільськогосподарської продукції 
з прибудовою (Е1, е2) загальною площею 920,1 кв. м, нежитлової будівлі - складу для зберігання сільськогосподарської продукції (Є1) загальною 
площею 786,6 кв. м, нежитлової будівлі - свердловини з підвалом (Й1, пд.Й1) загальною площею 5,2 кв. м, замощення (I), які розташовані на території Христинівської територіальної громади у селі Богачівка Уманського району Черкаської області. 
Інформації щодо незавершеного будівництва вказана технічна документація не містить.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 131-1 Конституції, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частини перша, третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
У частині шостій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.
У постанові від 3 червня 2024 року у справі № 183/8338/21 
(провадження № 61-198сво24) Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суд зазначив, що «участь прокурора в судовому процесі повинна бути виправданою та лише з підстав, передбачених законом.
Представництво інтересів прокурором в цивільному судочинстві слід відрізняти від інституту представництва, тому прокурор не може розглядатися як представник в контексті ситуації, яка описана у запиті, а виступає самостійним суб`єктом та діє на підставі статей 56-57 ЦПК України.
У визначених законом випадках прокурор може за своєю ініціативою в інтересах держави в інтересах відповідача вступити у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, зокрема, після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Саме бездіяльність відповідача (неподання відзиву, неявка у судове засідання, неподання заяви про перегляд заочного рішення) і свідчать у своїй сукупності про бездіяльність органу державної влади, на який законом покладено обов`язок представлення інтересів держави у відповідних правовідносинах, що становить собою суб`єктивну складову підстави участі прокурора в цивільному судочинстві».
У постанові від 15 жовтня 2019 року в справі № 903/129/18 
(провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ (пункт 6.43).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне провадження рішення суду першої інстанції, прокурор, як у змісті апеляційної скарги, так і у змісті клопотання, наданого на виконання ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, зазначав, що в силу вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повинен був надати оцінку діяльності органу місцевого самоврядування в контексті виконання/невиконання ними своїх прямих обов`язків - належного захисту державних інтересів.
У зв`язку із зазначеним прокурор, виконуючи вимоги частини четвертої 
статті 23 Закону України «Про прокуратуру», до звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на судове рішення звертався до відповідача у справі з метою встановлення наявності підстав щодо звернення прокурора з апеляційною скаргою на рішення суду у цій справі. Листом від 5 квітня 2023 року Христинівська міська рада повідомила керівника Уманської окружної прокуратури про те, що підстав для оскарження рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року не виявлено.
Прокурор вказував, що з огляду на особливість спірних правовідносин у цій справі, для встановлення наявності підстав щодо звернення прокурора з апеляційною скаргою на рішення суду мали значення отримання відомостей щодо здійснення захисту інтересів територіальної громади Христинівською міською радою неналежним чином. 
Прокурор наголошував, що Христинівська міська рада як уповноважений державною орган представництва територіальної громади в порушення 
статті 19 Конституції України діяла не у спосіб, визначений Законом, та, незважаючи на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , не заперечувала проти їх задоволення, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції упродовж розумного строку не звернулася.
Вказані обставини у своїй сукупності становлять виключний випадок, коли прокурор має право здійснювати представництво інтересів органу місцевого самоврядування у суді.
З урахуванням вказаного наголошував, що підстави для представництва прокурором інтересів органу місцевого самоврядування у цій справі у суді апеляційної інстанції виникли у прокурора з того моменту, коли він дізнався або повинен був дізнатися про невжиття протягом розумного строку уповноваженими органами заходів щодо усунення виявленого у відповідних сферах порушення.
У постановах Верхового Суду від 19 червня 2020 року в справі № 926/1037-б/15 та від 14 червня 2022 року в справі № 904/3541/15 зазначено, що клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відносити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Надаючи оцінку поважності причин пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, апеляційний суд врахував поведінку органу місцевого самоврядування та дійшов правильного висновку про поважність зазначених причин.
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про право прокурора на звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в інтересах Христинівської міської ради, яка неналежним чином здійснювала захист прав територіальної громади міста, а саме визнала позов про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна і не вжила заходів щодо оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційний судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 березня 2020 року 
у справі № 219/10482/16-ц (провадження № 61-10487св19) та від 26 жовтня 
2022 року у справі № 147/78/19 (провадження № 61-3879св22) безпідставні, оскільки у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції не пов`язував початок перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з датою ознайомлення прокурора з оскаржуваним судовим рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а отже, урахував конкретні обставини справи і процесуальну поведінку органу місцевого самоврядування, тому вважав цей строк пропущеним прокурором з поважних причин. Отже правовідносини, що виникли у справі, яка переглядається, та відповідні встановлені апеляційним судом обставини, не є подібними правовідносинам та обставинам, які встановлені апеляційним судом у справах № 219/10482/16-ц та № 147/78/19.
Також підлягають відхиленню доводи заявника про неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), 
від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19), 
від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), та постановах Верховного Суду від 5 листопада 2018 року у справі № 910/4345/18, 
від 1 листопада 2018 року у справі № 910/18770/17, від 23 жовтня 2018 року 
у справі № 906/240/18, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, 
від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17 (провадження № К/9901/2564/17), від 5 грудня 2018 року у справі № 923/129/17, від 20 травня 2020 року 
у справі № 190/927/19 (провадження № 61-5530св20), оскільки:
- звертаючись до суду з апеляційною скаргою, керівник Уманської окружної прокуратури виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів територіальної громади, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив орган, який хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідні заходи не вжив, тобто допустив бездіяльність;
- надаючи оцінку вказаним доводами прокурора, суд апеляційної інстанції зазначив, що визнання за відсутності законних підстав у судовому порядку права власності на нерухоме майно порушує встановлений державою порядок набуття права власності на нього, а також майнові і земельні інтереси територіальної громади в особі Христинівської міської ради, яка не вживала заходів щодо захисту її інтересів, у тому числі, направлених на оскарження рішення, тобто допустила бездіяльність.

Касаційний суд відхиляє посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15 (провадження № 61-13789св18) та від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), оскільки у вказаних справах виникли правовідносини щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини і висновків щодо підстав поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції зазначені постанови не містять.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 
статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень апеляційного суду, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали та постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	І. М. Фаловська  В. М. Ігнатенко  С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік