справа № 489/2997/26 
провадження №2/489/2015/26

Заочне рішення
Іменем України

20 липня 2026 року          м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Лупової Є.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майно
встановив:
У квітні 2026 року представник позивача –адвокат Давиденко Є.С. звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження належним позивачу нерухомим майном у будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщеннями (1-5)-1, площею 11,54 кв.м, (1-6)-1, площею 7,17 кв.м, (1-6)-2 площею 1,93 кв.м, 1-7,площею 16,7 кв.м, літньою кухнею літ. «Б», тамбуром до літньої кухні літ. «б», гаражем літ. «Д», альтанкою літ. «Е», частини огорожі №1, 2,4, 10 та частини споруд 5,8,1 шляхом вселення позивача ОСОБА_1 до вказаних приміщень; зобов`язання відповідача надати позивачу доступ до майна та передати позивачу ключі від вхідних дверей до житлового будинку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суд міста Миколаєва, яке ухвалено 16.10.2015 у справі №1416/1901/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, яке набрало законної сили 07.04.2017, було проведено поділ вказаного будинку в натурі.
Згідно з судовим рішенням позивачу виділено внатурі : приміщення (1-5)-1, площею 11,54 кв. м., приміщення "(1-6)-1", площею 7,17 кв. м., приміщення "(1-6)-2", площею 1,93 кв. м., приміщення 1-7 площею 16,7 кв. м., літню кухню літ "Б", тамбур до літньої кухні літ. "б", гараж літ. "Д", альтанка літ. "Е", 1/2 частини огорожі № 1, 2, 4, 10 та 1/2 частин споруд 5, 8, І. Також рішенням встановлено необхідність проведення перепланування для фактичного відокремлення часток.
Проте протягом тривалого часу відповідач свідомо чинить перешкоди позивачу, зокрема, не надає ключі та категорично відмовляється впускати позивача до будинку, що робить неможливим проживання позивача у власних приміщеннях та виконання будівельних робіт, передбачених рішенням суду.
Позивач намагалася вирішити спір в досудовому порядку, направивши 03.11.2025 на адресу відповідача вимоги про забезпечення доступу до майна. Але вимога повернута без вручення, що свідчить про умисне ухилення відповідача від врегулювання конфлікту. 12.12.2025 позивач звернулася з відповідно заявою до ВП №2 МРУП, але у відповіді їй рекомендували звернутися до суду, так спір стосується цивільно-правових відносин.
Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду з позовом про захист порушеного права.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення виявлених недоліків, а саме доплати судового збору.
Ухвалою суду від 15.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 20.06.2026, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача 20.07.2026 надав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності та відсутності позивача, а позовні вимоги заволинити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.
Відповідач правом на надання відзиву на позов не скористалася.
З урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вимогами частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, встановив наступне. 
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі рішенням Ленінського районного суд міста Миколаєва від 16.10.2015 у справі №1416/1901/12, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07.04.2017, проведено між сторонами поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_2 та визначено порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом висновку експерта від13.12.2013 № 953-955.
Згідно наведеного рішення позивачу ОСОБА_1 виділено в натурі : приміщення (1-5)-1, площею 11,54 кв. м., приміщення (1-6)-1, площею 7,17 кв. м., приміщення (1-6)-2, площею 1,93 кв. м., приміщення 1-7 площею 16,7 кв. м., літню кухню літ «Б», тамбур до літньої кухні літ. «б», гараж літ. «Д», альтанка літ. «Е», 1/2 частини огорожі № 1, 2, 4, 10 та 1/2 частин споруд 5, 8, І. Також рішенням встановлено необхідність проведення перепланування для фактичного відокремлення часток.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру пав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.04.2026 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по частки кожного зареєстрований за сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
У позові позивач вказує, що протягом тривалого часу відповідач свідомо чинить перешкоди позивачу, зокрема, не надає ключі та категорично відмовляється впускати позивача до будинку, що робить неможливим проживання позивача у власних приміщеннях та виконання будівельних робіт, передбачених рішенням суду.
03.11.2025 на адресу відповідача позивач направила претензію про досудове врегулювання спору в які вимагала надати їй доступ до її майна. 
Але претензія повернута позивачу без вручення, що свідчить про умисне ухилення відповідача від врегулювання конфлікту. 
Також, 12.12.2025 позивач звернулася з відповідно заявою до ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області, але у відповіді від 31.12.2025 їй рекомендували звернутися до суду, так спір стосується цивільно-правових відносин.
Таким чином, даний спір стосується вселення позивача у виділену їй згідно рішення суду в натурі частину будинку та прилеглих до нього господарських будівель і споруд, так як такому вселенню та реалізації позивачем правомочностей власника перешкоджає відповідач. 
Правове обґрунтування та мотиви суду.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з статтею 15 ЦК України об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
У частинах першій та другій статті 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 369/1843/18).
Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Аналіз положень статей 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами, які є сестрами між собою, мав місце спір щодо успадкованого ними по 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який вирішено рішенням від 16.10.2015 шляхом виділу часток сторін в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Проте, незважаючи виділ частки позивач в натурі, відповідач перешкоджає їй вселенню у виділенні приміщення та проведення там відповідних будівельних робіт. 
За такого, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом вселення у виділену їй рішенням суду в натурі частку та зобов`язання відповідача надати ключі від вхідних дверей житлового будинку підлягають задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3993,60 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження належним ОСОБА_1 нерухомим майном у будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщеннями (1-5)-1, площею 11,54 кв.м, (1-6)-1, площею 7,17 кв.м, (1-6)-2 площею 1,93 кв.м, 1-7,площею 16,7 кв.м, літньою кухнею літ. «Б», тамбуром до літньої кухні літ. «б», гаражем літ. «Д», альтанкою літ. «Е», частини огорожі №1, 2,4, 10 та частини споруд 5,8,1 шляхом вселення позивача ОСОБА_1 до вказаних приміщень.
Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до житлового будинку за вказаною адресою.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3993,60 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 60 коп.). 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач –  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_3 ;
відповідач – ОСОБА_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 20.07.2026.

Суддя І.В.Коваленко