Справа № 209/7107/25
Провадження № 2/209/2496/26

РІШЕННЯ
Іменем України

23 липня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого - судді Юрченко Я.О.,
за участю: 
секретаря судового засідання Гонян Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Літовченко Ольги Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Літовченко О.О. звернулась до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 12.12.2024-100001235 від 12.12.2024 року у розмірі 37774,79 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн..
В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 12.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір (оферти) № 12.12.2024-100001235, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 27000,00 гривень, строком на 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту – 30.04.2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом за процентною ставкою - 1% в день; комісії, пов`язаної з наданням Кредиту – 15 % від суми кредиту та дорівнює 4050,00 гривень; неустойки в розмірі 11340,00 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позову за нею наявна заборгованість в розмірі 37774,79 гривень, що складається з: 16945,39 гривень - заборгованості по тілу кредиту; 9489,40 гривень – заборгованість за процентами; 11340,00 гривень — неустойка. Наведеним порушуються права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», у зв`язку з чим вимушене звернутись до суду із даним позовом.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 24.03.2026 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 12.12.2024-100001235 від 12 грудня 2024 року у розмірі 37774,79 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень.
14.05.2026 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Куценко В.А. через підсистему «Електронний суд» за вх. 10972 подана заява про перегляд вищезазначеного заочного рішення від 06.05.2025 року.
Ухвалою суду від 28.05.2026 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_1 – адвокату Куценку В.А. строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 24 березня 2026 року, рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представником відповідача Куценком В.А. 25.06.2026 року через підсистему «Електронний суд» за вх. 15289 поданий відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує свою позицію тим, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує щодо отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» позики, у розмірі 27000,00 грн., однак, інформації щодо нарахування відсотків за тілом кредиту та процентів, необхідність їх сплати не отримувала. Вказує, що протягом 6 місяців ОСОБА_1 повернуто позивачу значно більшу суму 34894,56 грн, що підтверджується квитанціями та випискою з карткового рахунку. Крім того, ОСОБА_1 перед укладенням договору не ознайомили з реальними умовами, графіком платежів та прихованими комісіями, що суперечить ч. 2 ст. 11, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року. Дана підприємницька діяльність, є практикою, що вводить в оману, та робить правочин недійсним в силу ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, Умови п. 9.1 договору щодо нарахування 1% на день та неустойки у розмірі 11340,00 грн. є несправедливими за ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки створюють істотний дисбаланс на шкоду споживачу та порушують загальні засади справедливості й розумності (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18). Крім того, загальні Умови кредитування не містять підпису позичальника, а електронна заява відображає лише намір отримати послугу, тому за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (справа № 342/180/17) вони не є складовою частиною договору. Позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів за ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підтвердження наявності боргу, а його внутрішня картка обліку та довідка-розрахунок містять суперечливі відсоткові ставки та не є належними доказами (а.с.150-155).
Представником позивача Чехун Ю.В. через підсистему «Електронний суд» 26.06.2026 року за вх. 15503 подана відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що умови договору повністю відповідають ст. 9, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 17 його Прикінцевих положень (в редакції Закону № 3498-IX), які на момент укладення правочину дозволяли денну ставку до 1% в день. Вказав, що положення паспорту кредиту мають інформаційний характер, а нарахування здійснювалися за законною формулою в межах строку договору, що узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду (справи № 444/9519/12 та № 912/1120/16). Черговість зарахування шести оплат відповідача на суму 34894,56 грн. відбувалася за ст. 534 ЦК України (спочатку комісія та проценти, а потім тіло), через що утворився залишок боргу. Факт часткової сплати за правовою позицією Верховного Суду (справа № 916/2403/18) свідчить про беззаперечне визнання боргу відповідачем. Крім того, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» є фінансовою установою (надавачем платіжних послуг) за ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» і здійснює діяльність без відкриття рахунку, воно об`єктивно не може надати банківські первинні документи, тому внутрішній розрахунок облікової системи є належним доказом. На підставі практики Верховного Суду (справа № 753/7883/15) та стандарту більшої переконливості (справи № 910/18036/17, № 917/1307/18), за відсутності контррозрахунку від відповідача, вимоги позивача є повністю доведеними. Нарахування комісії за інтернет-еквайринг та інформаційний супровід є законним за ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування» та практикою Великої Палати Верховного Суду (справа № 363/1834/17). Посилаючись на Рішення КСУ № 5-р(II)/2020 та практику ЄСПЛ, вказала на пріоритет норм споживчого кредитування, а тому вважає стягнення неустойки та процентів правомірним (а.с.161-166).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з відповіддю на відзив подав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.
Представником відповідача Куценком В.А. 23.07.2026 року через канцелярію суду подано заяву, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами, а позовні вимоги позивача залишити без задоволення (а.с.175).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 12.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладена пропозицію електронного кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), яка підписана ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором E914.
В пункті 1.1 Пропозиції визначено, що дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) є пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України.
Згідно з п. 2.3.6. Пропозиції, позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку.
В розділі 3 Пропозиції зазначено, що умови надання кредиту, а саме: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом, графік платежів, встановлюються в Заявці, яка є невід`ємною частиною оферти.
Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-28xx-xxxx-0660 (п.4.1. Пропозиції).
Днем надання Кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу – день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату) (п.4.3. Пропозиції).
Згідно з п. 6.1 Пропозиції, Позичальник зобов`язався Використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії – у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
У Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 12.12.2024 – 100001235 (кредитної лінії) від 12.12.2024 року, зазначено, що даний електронний кредитний договір, частиною якого є дана відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Позичальник підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору до кредитного договору №12.12.2024 – 100001235 від 12.12.2024, з якими вона попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані Позичальником умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті, а також вказуються нижче. Реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 5355-28xx-xxxx-0660.
Відповідно до умов кредитного договору № 12.12.2024 – 100001235 від 12.12.2024 (далі – «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 12.12.2024 року; сума кредиту: 27000,00 грн.; строк, на який надається кредит – 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 30.04.2025 року; Процентна ставка– фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування Кредитом, Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; комісія, пов`язана з наданням Кредиту – 15% від суми Кредиту та дорівнює 4050,00 грн.; Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,82% (денна процентна ставка) = (31157,49/ 27000)/140?100%; орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 6469,13%; неустойка: 270,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також сторонами узгоджено графік платежів за кредитним договором.
Відповідь підтверджує, що ОСОБА_1 розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення), яке було відправлене на її фінансовий номер 0973007955.
Також, під час укладення кредитного договору, відповідачем підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем кредитних коштів відповідачу, інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ..
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР», згідно якої на виконання договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12.12.2024 14:40:24 на суму 27000,00 грн., на номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 593027673. Призначення платежу: видача за договором кредиту № 12.12.2024-100001235. 
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Положенням ст. 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно з частиною першою статті 530 ЦК України.
Положенням статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положенням статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.
Проте, під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором.
Суд зауважує, що надана позивачем довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором та картки субконто є виключно внутрішніми документами фінансової установи. Вони створені самим позивачем, а відтак, інформація, зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Зазначені розрахунки не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним та укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19). Аналогічна правова позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
На противагу внутрішнім розрахункам позивача, матеріалами справи та наданими відповідачем первинними документами (квитанціями та випискою з рахунку) беззаперечно підтверджується факт добровільного повернення ОСОБА_1 на користь фінансової установи грошових коштів у загальному розмірі 34894,56 грн, що значно перевищує отримане тіло кредиту (27 000,00 грн). Позивачем не надано прозорого первинного бухгалтерського обліку, який би відображав правомірність черговості зарахування вказаних шести платежів відповідача з урахуванням імперативних вимог статті 19 Закону України «Про споживче кредитування».
Крім того, заявлена позивачем до стягнення неустойка в розмірі 11340,00 грн прямо суперечить тлумаченню пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України який свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
В постанові Верховного Суду від 31.01.2024 №183/7850/22, пр. 61-14740св23, вказано, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від ТОВ «Споживчий центр» про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавалось. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні належні первинні фінансові документи на підтвердження наявності та беззаперечного математичного обґрунтування заявленого позивачем розміру заборгованості, а також зважаючи на факт повернення відповідачем суми, що повністю перекриває отримане тіло кредиту, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.
Оскільки позивачем не доведено заявлених позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Літовченко Ольги Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 23 листопада 2026 року.

Суддя         Я.О.Юрченко