Справа № 202/17699/23
Провадження № 2/202/920/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Тарасової К.О., представника відповідача Стрельникова Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором в сумі 65 105,15 грн, яа складається із заборгованості за тілом кредиту 49433,28 грн, заборгованості за процентами 6,73 грн, а ткож індексу інфляції у розмірі 11 110,51грн та 3% річних за промтрочення виконання грошових зобов`язань.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 11.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №2009337322. Пізніше між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора відповідача за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року. В подальшому, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року, відповідно до якого вже позивач набув право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року.
Згідно наданого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» розрахунку заборгованість відповідача за кредитом складає 65 105,15 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49 433,28 грн., суми заборгованості за процентами користування кредитом у розмірі 11 110,51 грн., та 3% річних у розмірі 4 554,53 грн., які позивач разом з понесеними судовими витратами просив стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», заборгованість в розмірі 65 105,15 грн. та судовий збір в сумі 2 684,00 грн. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 07.08.2025 року заяву представника відповідача – адвоката Стрєльнікова Є.А. про перегляд заочного рішення – задоволено, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2025 року у цивільній справі №202/17699/23 за позовом ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – скасовано, а справу було призначено до очного розгляду.
У поданому 10.10.2025 року через систему «Електронний суд» відзиві на позовну заяву представником відповідача, відповідачем позовні вимоги не визнаються. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до відомостей Комплексної інформаційної системи Національного банку України, ліцензія на право надання послуг з факторингу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» була видана 11.05.2017 року, а 09.06.2020 року анульована за заявою ліцензіата про анулювання ліцензії. Таким чином, 13.06.2016 року у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було права на фінансування договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», відтак останнє не могло набути право нового кредитора відповідача за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року та в подальшому його передати позивачу, оскільки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не була установою, яка могла в межах наданих державним регулятором ліцензій до 11.05.2017 року надавати фінансові послуги факторингу, тобто не мала необхідного обсягу цивільної правоздатності.
Оскільки договір факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року, в силу частини п`ятої статті 13 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", як договір, що укладений особою, яка на день укладення не має права надавати таку фінансову послугу, є нікчемним, позивач на міг придбати у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року, а отже і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Одночасно з відзивом на позов представником відповідача подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності яка обгрунтована тим ,що на момент укладення договору факторінгу між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія`сторонам було відомо про сплив строків позовної давності з 13.06.2026 року, а в суд звернувся з позовом через 7 років ,4 місяці , 21 день після того як кредитору стало відомо про невиконання умов кредитного договору.
У поданому 13.11.2025 року через систему «Електронний суд» відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача заперечила твердження відповідача про відсутність у ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» ліцензії на право надання послуг з факторингу. Зазначила, що згідно з наданої копії договору факторингу №13/06/2016 від 13.06.2016 року, ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» має статус фінансової установи за законодавством України та внесено до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво №435 від 19.11.2013 року).
Договір факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року містить всі необхідні істотні умови, які свідчать про чинність даного договору та свідчить про належне відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався. 
Окрім того представник позивача вважає, що заявлена сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу є завищеною, оскільки предмет спору в цій справі є нескладним, містив лише один епізод спірних правовідносин, не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність відзиву не є значним, а тому заявлений розмір витрат за дані послуги є очевидно завищеним та необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає зменшенню.
Одночасно з відповіддю на відзив на позов представником позивача подано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, який вважає не пропущеним із врахуванням змін , які вносились до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК про коронавірусні обмеження та воєнний стан .
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без участі представника позивача.
Представник відповідача – адвокат Стрєльніков Є.А. з`явився в судове засідання, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Зазначив, що правовідносини з первісним кредитором виникли в 2014 році, з дати останнього платежу за кредитним договором до звернення з позовом закінчились строки позовної давності. Також вважає, що позивач не довів право вимоги за цим договором.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. 
11.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №2009337322 (т.1 а.с.10-11), за умовами якого позичальник отримав, а банк надав споживчий кредит у розмірі 98 857,34 грн. на строк 60 місяців до 11.09.2019 року з розміром процентної ставки 0,01% річних. Згідно заяви на видачу готівки №5 від 11.09.2014 року, ОСОБА_1 отримав 87 873,19 грн. (т.1 а.с.12).
Позивачем не надано докази на підтвердження виконання обов`язків відповідача за кредитним договором перед первісним кредитором починаючи з 13.10.2024 року до 13.06.2016 року .
13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги, яке належало ПАТ «ОТП Банк», та стало кредитором за кредитними договорами в розмірі портфеля заборгованості (т.1 а.с.13-16), у додатку 1 до якого за №16048 значиться договір №2009337322 тип кредиту споживчий, сума кредиту 98 857,34 грн., дата видачі 11.09.2014, дата закінчення договору 11.9.2019, кількість днів прострочення 466, де боржником зазначений відповідач ОСОБА_1 . До договору додано витяг з акту приймання-передачі Документації Боржників щодо передачі кредитної справи відповідача за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року (т.1 а.с.18).
29.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право грошової вимоги, яке належало ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року, та не було погашено до підписання даного договору, в розмірі Портфелю Заборгованості, та стало кредитором за кредитними договорами в розмірі портфеля заборгованості (т.1 а.с.19-22), у додатку 1 до якого у сформованому 29.01.2019 року витягу з реєстру боржників за №16049 значиться договір №2009337322 тип кредиту споживчий, сума кредиту 98 857,34 грн., дата видачі 11.09.2014, дата закінчення договору 11.09.2019, кількість днів прострочення – 466, де боржником зазначений відповідач ОСОБА_1 (т.1 а.с.23). До договору додано витяг з акту приймання-передачі Документації Боржників щодо передачі кредитної справи відповідача за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року (т.1 а.с.24).
Згідно доданого до позову розрахунку за період прострочення виконання зобов`язання – з 29.01.2019 по 23.02.2022 року відповідно до статті 625 ЦК України нараховано 3% річних на суму заборгованості 49 433,28 грн. у розмірі 4 554,63 грн. та інфляційне збільшення вказаної суми заборгованості за цей же період у розмірі 11 110,51 грн.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за кредитними договорами зобов`язання, а саме не здійснював виплату належних до сплати сум кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитами.
Таким чином, відповідач має доведені матеріалами справи невиконані зобов`язання за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року зі сплати кредиту в залишковому розмірі 49 433,28 грн. та відсотків за користування ним в розмірі 6,73 грн., а разом – 49 440,01 грн.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №914/868/17, від 18.10.2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем до позову додано договори факторингу про відступлення права вимоги, витяги з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, які містять дані за кредитним договором. В той же час не надано докази на підтвердження оплати за договорами факторінгу, при тому що договір факторингу за своєю природою є платним. 
Відповідачем оспорюється право вимоги позивача з посиланням на те, що за договором факторингу №13/06/2016 від 13.06.2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» не отримало право вимоги за спірним кредитним договором з тих підстав, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» на момент укладення договору не мало статус фінансової установи за законодавством України та внесене до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво №435 від 19.11.2013 року), а також, не надано підтвердження на підтвердження плати за цим договором.
На підтвердження таких доводів представником відповідача надано відомості з Комплексної інформаційної системи Національного банку України, відповідно до яких ліцензія на право надання послуг з факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» була видана тільки 11.05.2017 року, що діяла до 09.06.2020 року – дати анулювання ліцензії за заявою ліцензіата . А тому ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не мала права на фінансування договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року, оскільки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не була установою, яка могла в межах наданих державним регулятором ліцензій до 11.05.2017 надавати фінансові послуги факторингу.
За нормами статті 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони, які мають довести доказами свої доводи та заперечення.
Згідно частин першої – другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу від №13/06/16 від 13.06.2016 року та права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» бути стороною зазначеного договору, при тому що відповідно до ст. 1079 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення договору фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Заперечення позивача щодо наявності у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на фінансування договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року мають базуватись на доказах, якими не є посилання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» в договорі факторингу №13/06/2016 від 13.06.2016 року про те, що вона має статус фінансової установи за законодавством України та внесене до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво №435 від 19.11.2013 року). Інших доказів на спростування зазначеного позивачем не надано.
За таких обставин, суд вважає , що позивачем не підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року від первісного кредитора ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором факторінгу №13/06/16 від 13.06.2016 року. А тому наступний договір факторінгу від 29.01.2019 року між «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайма Альянс» є похідним від договору №13/06/16 від 13.06.2016 року та не утворює права та обов`язки щодо передачі права вимоги за спірним кредитним договором. 
Тому, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року слід відмовити у зв`язку із недоведенністю права вимоги за цим договором, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких віднесені витрати відповідача на правничу допомогу адвоката, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, покладаються також на позивача.
Одночасно, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу судом досліджено наданий адвокатом Стрєльніковим Є.А. детальний опис робіт, враховано вимоги щодо співмірності із: складністю справи, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
Суд вважає що заявлена вартість наданих послуг на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн не відповідає невеликій складності справи, обсягу витраченого часу , та обсягу наданих послуг. 
Заяви про ознайомлення з матеріалами справи, відкладення судового розгляду є технічними заявами, які не впливають на захист прав та інтересів сторони в процесі.
Суд вважає доведеними витрати на підготовку та складання заяви про скасування заочного рішення, підготовку та подання відзиву на позовну заяву та збір доказів . Суд зазначає, що представник відповідача безпосередньо приймав участь в судовому розгляді справи. 
Таким чином, суд вважає, що відшкодування відповідачу 8 000 грн за надання професійної правничої допомоги є співмірним обсягу наданих послуг та складності справи. 
Керуючись статтями 2, 12, 81, 89, 141, 246, 258, 259, 263 – 265, 268 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2009337322 від 11.09.2014 року – відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77; ЄДРПОУ 41677971) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 8000 гривень (вісім тисяч грн, 00 коп).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 07 серпня 2026 року.

Суддя        С.  І.  Доценко