ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25804/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лазаренко Максим Сергійович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Терези Ю.О., Файдюка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дор Сервіс» до Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А
Товариства з обмеженою відповідальністю «Дор Сервіс» звернулось з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС в м. Києві від 16.09.2020 №165560 про відповідність ТОВ «ДОР СЕРВІС» критеріям ризиковості платника податку, на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС в м. Києві про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №2549585/43089511 від 08.04.2021;
- зобов`язати ГУ ДПС України в м. Києві виключити ТОВ «ДОР СЕРВІС» з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями, оскільки вони були прийняті фактично у зв`язку з наявною податковою інформацією, що отримана з баз даних ДПС під час виконання функцій контролю, а не за наслідками подання останнім податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації, разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження податкової інформації, на підставі якої прийнятті оскаржуване рішення про включення позивача до переліку ризикових платників податків, надано не було. На підтвердження здійснення позивачем господарських операцій, визначених контролюючим органом як ризикові, в обсягах, зазначених у податковiй накладнiй/ розрахунку коригування, позивач надав всі необхідні підтверджуючі документи. Податковий орган не обґрунтував, чому такі документи та пояснення не були взяті до уваги на підтвердження невідповідності платника податку критерію ризиковості платника податку. Вважає, що рішення відповідача, в якому не наведені обґрунтовані мотиви його прийняття, свідчить про порушення відповідачем принципу належного урядування. Вважає, що не є належним чином обґрунтованим посилання податкового органу на визнання таким, що відповідає критеріям ризиковості контрагента позивача, оскільки суб`єктом владних повноважень не конкретизовано за наслідками дослідження яких, зокрема, доказів (податкової інформації) податковий орган дійшов таких висновків. Означене, на думку позивача, жодним чином не вказує на наявність ознак ризиковості платника податку, що зумовило включення позивача до відповідного переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. До того ж, внесення контролюючим органом платника податку до переліку ризикових платників податків створює для платника податків негативні наслідки у вигляді зміни або припинення його прав та породжують для нього обов`язкові юридичні наслідки, фактично позивач не має можливості провадити господарську діяльність оскільки всі ПН та РК до ПН автоматично блокуються, не реєструються та контрагенти позивача відмовляються від взаємовідносин через ризик також бути внесеним у перелік платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дор Сервіс» (код ЄДРПОУ 43089511) є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач взятий на облік територіальним органом ДПС України та є платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності підприємства за кодом КВЕД є: 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у.
Комісією Головного управління ДПС у м. Києві прийнято рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 16.09.2020 №165560, яким позивача визнано таким, що відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платників податку. Підставою для прийняття рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку є наступні відомості: "Підприємство здійснює націнку при реалізації послуг "Експлуатаційне утримання - проведення робіт з влаштування захисних шарів з емульсійно - мінеральних сумішей на автомобільних дорогах держ. значення" за рахунок придбання у ТОВ "ФОРТЕР МАКС" (43448163) товарів: Бітумна емульсія (код УКТЗЕД: 37150000), Щебень (код УКТЗЕД: 2517101000) які не відслідковуються по ланцюгу придбання. Відсутні орендовані або власні: офісні, складські, виробничі приміщення, земельні ділянки, об`єкти оподаткування у відповідності до 20-ОПП, фінансовий звіт, додаток АМ. Відсутнє придбання інших супутніх робіт товарів та послуг необхідних для здійснення фінансово - господарської діяльності підприємства. Відсутні трудові ресурси для виконання робіт, послуг".
У зв`язку з виникненням податкових зобов`язань, позивачем було виписано та направлено на реєстрацію до ЄРПН податкову накладну №2 від 12.11.2020.
Згідно отриманої квитанції від 11.12.2020, податкову накладну №2 від 12.11.2020 було прийнято, але відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН складені та подані платником податку, що відповідає п.8 “Критеріїв ризиковості здійснення операцій”. Запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН. Реєстрацію податкових накладних було зупинено в день їх фактичного направлення на реєстрацію.
Рішенням комісії Головного управління ДПС у м. Києві №2549585/43089511 від 08.04.2021 відмовлено у реєстрації податкової накладної №2 від 12.11.2020, з посиланням: ненаданням платником податку копій документів: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), утому числі рахунківфактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних».
Вважаючи протиправними рішення відповідача про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку від 16.09.2020 №165560, та рішення №2549585/43089511 від 08.04.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади справляння податків і зборів в Україні, вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків та зборів, порядок їх адміністрування, визначення кола платників податків, їхніх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення вимог податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких відповідно до статті 186 цього Кодексу розташоване на митній території України, у тому числі операції з безоплатної передачі товарів, передачі права власності на предмет застави позичальнику (кредитору), передачі товарів на умовах товарного кредиту, а також передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу (орендарю).
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів або послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбулася одна з подій, що настала раніше.
Такою подією, відповідно до підпункту «а» зазначеного пункту, є дата зарахування коштів від покупця (замовника) на рахунок платника податку в банку чи небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів або послуг, що підлягають постачанню. У разі здійснення розрахунків електронними грошима такою датою є дата зарахування електронних грошей на електронний гаманець платника податку. Якщо розрахунок здійснюється готівкою, датою виникнення податкових зобов`язань є дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а за її відсутності — дата інкасації готівки банківською установою, яка його обслуговує.
Підпунктом «б» пункту 187.1 статті 187 ПК України визначено, що у випадку відвантаження товарів датою виникнення податкових зобов`язань є дата їх відвантаження, а при експорті товарів — дата оформлення митної декларації, яка підтверджує факт перетинання митного кордону України відповідно до вимог митного законодавства. Для операцій з постачання послуг такою датою є дата оформлення документа, що підтверджує факт їх постачання платником податку. Якщо відповідний документ складено в електронній формі, датою його оформлення вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису уповноваженої особи, відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», та зареєструвати таку податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, визначені цим Кодексом.
Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що під час здійснення операцій з постачання товарів чи послуг платник податку – продавець зобов`язаний у встановлені законодавством строки скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, яка належним чином складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, що здійснює операції з постачання товарів або послуг, є для покупця належною правовою підставою для віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Водночас пунктом 201.16 статті 201 ПК України встановлено, що реєстрація податкової накладної або розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена виключно у порядку та з підстав, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених положень постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – Порядок № 1165).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1165 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкові накладні та розрахунки коригування, що подаються для реєстрації в Реєстрі, за винятком випадків, прямо визначених цим Порядком, підлягають автоматизованій перевірці на відповідність ознакам безумовної реєстрації.
Положеннями пункту 5 Порядку № 1165 визначено, що якщо податкова накладна або розрахунок коригування не відповідають жодній із ознак безумовної реєстрації, платник податку перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку, визначеним додатком 1 до Порядку, а також показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, передбаченим додатком 2.
Одночасно податкова накладна чи розрахунок коригування, які не відповідають ознакам безумовної реєстрації, перевіряються також щодо відповідності господарських операцій, відображених у них, критеріям ризиковості здійснення операцій, визначеним додатком 3 до Порядку № 1165.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1165 у разі, якщо за результатами автоматизованого моніторингу буде встановлено, що платник податку, який склав або подав для реєстрації податкову накладну чи розрахунок коригування, відповідає хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної або розрахунку коригування підлягає зупиненню.
При цьому питання відповідності або невідповідності платника податку критеріям ризиковості віднесено до компетенції комісії регіонального рівня, яка за результатами розгляду відповідних матеріалів приймає мотивоване рішення відповідно до вимог податкового законодавства та Порядку № 1165.
Положеннями пункту 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному із критеріїв ризиковості платника податку комісія регіонального рівня приймає рішення про відповідність такого платника критеріям ризиковості.
Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, здійснюється безпосередньо в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.
Прийняте рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості надсилається платнику податку через його електронний кабінет у день його прийняття за формою, визначеною додатком 4 до Порядку № 1165.
При цьому у такому рішенні обов`язково зазначаються підстави його прийняття, а також конкретна інформація, на підставі якої комісією зроблено висновок про відповідність платника податку критеріям ризиковості.
Особливі вимоги встановлені для випадків, коли рішення приймається на підставі пункту 8 додатка 1 до Порядку № 1165. У такому разі у відповідних графах рішення повинна бути наведена детальна інформація, яка стала підставою для віднесення платника податку до категорії ризикових, із зазначенням виду господарської операції (придбання або постачання), періоду її здійснення, коду товару згідно з УКТ ЗЕД, Державним класифікатором продукції та послуг або умовного коду товару, податкового номера контрагента, який був задіяний у ризиковій операції, а також дати включення такого контрагента до переліку ризикових платників податку.
Крім того, у рішенні про відповідність платника податку вимогам пункту 8 додатка 1 комісія регіонального рівня зобов`язана зазначити конкретну податкову інформацію, що свідчить про відповідність платника критеріям ризиковості та була виявлена під час моніторингу господарських операцій, відображених у податкових накладних чи розрахунках коригування, поданих для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, у тому числі тих, реєстрацію яких було зупинено.
Водночас Порядком № 1165 встановлено обмеження щодо використання відповідної інформації. Так, не може бути підставою для розгляду питання про відповідність або невідповідність платника податку критеріям ризиковості відповідно до пункту 8 додатка 1 господарська операція, відображена у податковій накладній чи розрахунку коригування, якщо дата їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних перевищує 180 календарних днів до дня прийняття рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості.
Після отримання рішення про відповідність критеріям ризиковості платник податку має право скористатися передбаченим законодавством механізмом адміністративного перегляду та подати до комісії регіонального рівня інформацію разом із копіями документів, які підтверджують невідповідність такого платника встановленим критеріям ризиковості.
У свою чергу комісія регіонального рівня зобов`язана розглянути питання про виключення платника податку із переліку ризикових у разі встановлення відповідних обставин, отримання інформації, що спростовує ризиковість платника, або надходження від нього документів та пояснень, які підтверджують відсутність підстав для подальшого перебування у зазначеному переліку.
Відповідна інформація та копії документів подаються платником податку до Державної податкової служби України в електронній формі із застосуванням засобів електронного зв`язку відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги», а також Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Міністерством фінансів України.
Порядком № 1165 визначено орієнтовний перелік документів, які можуть бути подані платником податку для підтвердження відсутності підстав для віднесення його до ризикових платників. До таких документів належать, зокрема, договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, разом із додатками до них; договори, довіреності, рішення чи акти керівних органів платника податку, якими оформлено повноваження осіб на отримання товарно-матеріальних цінностей; первинні документи щодо придбання або постачання товарів чи послуг, їх транспортування, навантаження, розвантаження, зберігання, складські документи, рахунки-фактури, інвойси, акти приймання-передачі товарів, робіт чи послуг, накладні, а також інші документи, оформлені з урахуванням галузевої специфіки здійснюваних операцій.
Крім цього, платник податку може подати розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків, документи, що підтверджують відповідність продукції встановленим вимогам (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), якщо їх наявність передбачена умовами договору або вимогами законодавства, а також будь-які інші документи, які підтверджують невідповідність платника податку критеріям ризиковості.
Інформація та копії документів, подані платником податку, підлягають розгляду комісією регіонального рівня протягом семи робочих днів, що обчислюються з дня, наступного за днем їх надходження, за результатами чого комісія приймає відповідне рішення.
За результатами такого розгляду приймається рішення про відповідність або невідповідність платника податку критеріям ризиковості, яке в день його прийняття надсилається платнику податку через електронний кабінет за формою, визначеною додатком 4 до Порядку № 1165.
У випадку, якщо після розгляду поданих платником інформації та документів комісія регіонального рівня повторно приймає рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості на підставі пункту 8 додатка 1 до Порядку № 1165, у такому рішенні обов`язково зазначається актуальна податкова інформація, яка стала підставою для повторного розгляду питання про відповідність критеріям ризиковості, а також інформація щодо ризикових господарських операцій, зазначених у попередньому рішенні.
Крім цього, у зазначеному рішенні повинна міститися інформація щодо господарських операцій, відображених у податкових накладних чи розрахунках коригування, які були подані для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних не раніше ніж за 180 календарних днів до дати прийняття попереднього рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості.
При цьому прийняття нового рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості за результатами розгляду поданих документів має наслідком втрату чинності попереднього рішення про відповідність платника таким критеріям.
Водночас у разі, якщо за результатами розгляду поданих документів або отриманої контролюючим органом інформації комісія регіонального рівня дійде висновку про відсутність підстав для подальшого перебування платника у переліку ризикових, вона приймає рішення про невідповідність платника податку критеріям ризиковості, яке також надсилається платнику через електронний кабінет у день його прийняття за формою, визначеною додатком 4 до Порядку № 1165.
Положеннями Порядку № 1165 передбачено, що у рішенні про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, яке приймається за результатами розгляду інформації та копій документів, поданих відповідно до абзацу восьмого пункту 6 цього Порядку, комісія регіонального рівня зобов`язана у відповідних графах рішення навести детальну інформацію, на підставі якої встановлено відповідність платника критеріям ризиковості, а також зазначити або обрати із визначеного переліку документ чи документи, які не були надані платником податку та відсутність яких, на думку комісії, перешкоджає встановленню невідповідності платника критеріям ризиковості.
Виключення платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.
Разом із тим Порядком № 1165 встановлено, що якщо комісією регіонального рівня протягом семи робочих днів, які настають після дня надходження від платника податку відповідної інформації та документів, не буде прийнято жодного рішення, такий платник податку підлягає виключенню з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Крім того, у разі надходження до контролюючого органу судового рішення, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня за основним місцем обліку платника податку зобов`язана виключити такого платника з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Рішення комісії регіонального рівня про відповідність або невідповідність платника податку критеріям ризиковості може бути оскаржене як в адміністративному, так і в судовому порядку.
Відповідно до пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість, затверджених додатком 1 до Порядку № 1165, підставою для віднесення платника податку до ризикових є наявність у контролюючого органу податкової інформації, отриманої під час здійснення поточної діяльності та виконання покладених законом функцій, яка свідчить про ризиковість здійснення господарської операції, відображеної у поданій для реєстрації податковій накладній або розрахунку коригування.
Колегія суддів звертає увагу, що будь-який акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень як акт правозастосування повинен відповідати вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Це означає, що такий акт має містити чіткі фактичні та юридичні підстави його прийняття, а також зрозумілі, логічні й переконливі мотиви, які дозволяють особі встановити причини прийняття відповідного рішення та перевірити його законність.
Аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом у постанові від 23 червня 2022 року у справі №640/6130/20, у якій зазначено, що питання відповідності суб`єкта господарювання критеріям ризиковості платника податку на додану вартість повинно розглядатися комісією регіонального рівня виключно за результатами подання платником податку конкретної податкової накладної або розрахунку коригування для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та проведення відповідного моніторингу. Віднесення платника податку до категорії ризикових поза межами зазначеної процедури, тобто без подання податкової накладної або розрахунку коригування для реєстрації, не відповідає вимогам Порядку № 1165.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, контролюючий орган зазначив, що підставою для віднесення позивача до ризикових платників стало проведення аналізу інформаційних баз даних ДПС України, за результатами якого зроблено висновок про здійснення позивачем господарської діяльності у значних обсягах за недостатньої кількості найманих працівників.
Разом із тим наведене формулювання є узагальненим та не містить належної конкретизації. Зокрема, рішення не містить відомостей про конкретні господарські операції, які контролюючий орган вважає ризиковими, не визначає характер податкової інформації, що стала підставою для прийняття рішення, не ідентифікує конкретні податкові накладні чи розрахунки коригування, в яких були відображені відповідні операції, а також не містить належного правового обґрунтування висновків контролюючого органу.
У постанові від 05 січня 2021 року у справі №640/11321/20 Верховний Суд наголосив, що навіть попри відсутність у затвердженій Порядком № 1165 формі рішення спеціального поля для детальної конкретизації підстав відповідності платника критеріям ризиковості, така обставина не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення, який прямо покладений на суб`єкта владних повноважень частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2021 року у справі №140/17441/20 зазначив, що під час розгляду спорів цієї категорії суди повинні досліджувати не лише зміст самого оскаржуваного рішення, але й протокол засідання комісії, матеріали, які були покладені в основу прийняття такого рішення, порядок його ухвалення та дотримання контролюючим органом визначених законом повноважень.
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем не надано протоколу засідання комісії Головного управління ДПС у місті Києві з питань зупинення реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який би дозволяв встановити фактичні підстави віднесення позивача до переліку ризикових платників податку.
Крім цього, відповідачем не подано жодних доказів, які були предметом дослідження комісією під час прийняття спірного рішення та стали підставою для відповідних висновків. Зокрема, матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем господарської діяльності за обставин, які свідчили б про недотримання вимог податкового законодавства. При цьому ані зміст спірного рішення, ані доводи, наведені у відзиві на позов, не містять належного юридичного та фактичного обґрунтування причин віднесення позивача до ризикових платників податку.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що зміст оскаржуваного рішення не розкриває сутності господарських взаємовідносин позивача з контрагентом, щодо якого контролюючим органом зроблено висновок про ризиковість відповідних операцій.
Крім того, у спірному рішенні відсутні будь-які посилання на конкретні податкові накладні чи розрахунки коригування, а також на конкретні господарські операції, натомість контролюючий орган обмежився лише загальним посиланням на здійснення операцій у певний період із відповідним контрагентом.
Разом із тим пункт 8 Критеріїв ризиковості прямо передбачає, що оцінка відповідності платника податку критеріям ризиковості здійснюється саме у зв`язку з аналізом конкретної господарської операції, яка відображена у поданій для реєстрації податковій накладній або розрахунку коригування.
Отже, наведені у спірному рішенні відомості фактично є лише загальним описом діяльності позивача та не містять конкретної податкової інформації щодо окремих господарських операцій, яка могла б свідчити про наявність визначених Порядком № 1165 підстав для віднесення платника податку до категорії ризикових.
Судом також встановлено, що матеріали справи містять первинні документи, оформлені позивачем у межах здійснення господарських відносин із його контрагентами, копії яких були подані до контролюючого органу разом із відповідними поясненнями. Зазначені документи відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами.
Разом із тим оскаржуване рішення не містить жодних відомостей про проведення контролюючим органом заходів податкового контролю, зокрема перевірок, не містить посилань на акти перевірок, відповіді на запити, документи, які б підтверджували недостовірність податкової звітності позивача, відсутність первинних документів чи інші обставини, що свідчили б про порушення податкового законодавства.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність податкової інформації про факти порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Наведені обставини свідчать про формальний характер прийняття відповідачем спірного рішення та фактичне використання механізму віднесення платника податку до ризикових як заміни передбачених Податковим кодексом України форм податкового контролю, зокрема документальних чи фактичних перевірок.
Колегія суддів також бере до уваги, що Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №77(31) від 28 вересня 1977 року державам-членам рекомендовано при здійсненні адміністративної діяльності керуватися принципами належного адміністрування, викладеними у додатку до зазначеної Резолюції, які передбачають, що будь-яке рішення органу публічної влади повинно бути належним чином обґрунтованим, прийматися на підставі об`єктивних даних та забезпечувати особі можливість зрозуміти мотиви його прийняття і ефективно захистити свої права.
Зазначені принципи поширюються на забезпечення захисту прав як фізичних, так і юридичних осіб під час здійснення адміністративних процедур щодо будь-яких індивідуальних актів або рішень, прийнятих суб`єктами публічної влади, якщо такі акти чи рішення безпосередньо впливають на права, свободи або законні інтереси відповідних осіб.
Під час реалізації вказаних принципів повинні належним чином враховуватися вимоги належного та ефективного урядування, а також права та законні інтереси третіх осіб і суспільний інтерес. Водночас, якщо у конкретних випадках або в окремих сферах публічного адміністрування виникає необхідність у модифікації чи обмеженні застосування одного або декількох із зазначених принципів, компетентні органи повинні вживати всіх можливих заходів для забезпечення максимально можливого рівня справедливості відповідно до основоположної мети зазначеної Резолюції.
Як передбачено Додатком до Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи №77(31), одним із фундаментальних принципів адміністративної діяльності є обов`язок адміністративного органу наводити мотиви прийнятого рішення. Зміст цього принципу полягає у тому, що якщо адміністративний акт за своїм характером негативно впливає на права, свободи чи законні інтереси особи, така особа повинна бути належним чином поінформована про мотиви, якими керувався адміністративний орган під час його прийняття. При цьому відповідні мотиви мають бути викладені безпосередньо у самому адміністративному акті або, за зверненням заінтересованої особи, повідомлені їй у письмовій формі протягом розумного строку.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача не містить належного фактичного та правового обґрунтування мотивів його прийняття. Такі недоліки свідчать про недотримання контролюючим органом принципу належного урядування, а також принципів, закріплених Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №77(31) від 28 вересня 1977 року. Відсутність належної мотивації рішення обумовлює його непрозорість і непередбачуваність для платника податків, що, своєю чергою, позбавляє останнього можливості належним чином оцінити підстави прийняття такого рішення та планувати подальшу господарську діяльність.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених законодавством підстав для застосування до позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку та, як наслідок, для включення його до переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості. У зв`язку з цим рішення відповідача від 16.09.2020 №165560 про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку на додану вартість є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів також бере до уваги, що наслідком прийняття спірного рішення стало автоматичне зупинення реєстрації всіх без винятку податкових накладних та розрахунків коригування, які подавалися позивачем для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Такі наслідки мають для позивача виключно негативний характер, оскільки істотно збільшують строки реєстрації податкових накладних та покладають на нього додатковий обов`язок щодо подання пояснень і документів для підтвердження реальності господарських операцій. При цьому остаточне рішення про реєстрацію податкової накладної або про відмову в її реєстрації приймається лише після подання відповідних пояснень та документів.
Негативні наслідки прийняття необґрунтованого рішення полягають також у тому, що контрагенти позивача позбавляються можливості сформувати податковий кредит за податковими накладними, реєстрацію яких було зупинено, що, у свою чергу, створює реальні ризики припинення або істотного ускладнення господарських відносин між позивачем та його контрагентами.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що право платника податку на судове оскарження рішення про відповідність чи невідповідність критеріям ризиковості прямо передбачене пунктом 6 Порядку №1165, відповідно до якого у разі надходження до контролюючого органу судового рішення, що набрало законної сили, комісія регіонального рівня зобов`язана виключити такого платника з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
При цьому на час виникнення та вирішення спірних правовідносин саме Порядок №1165 встановлює, що рішення про відповідність або невідповідність платника податку критеріям ризиковості може бути оскаржене як в адміністративному, так і в судовому порядку.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм права викладений Верховним Судом у постанові від 05 січня 2021 року у справі №640/11321/20.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити позивача з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості, колегія суддів зазначає, що такий спосіб судового захисту повністю узгоджується з вимогами пункту 6 Порядку №1165, яким прямо передбачено обов`язок комісії регіонального рівня виключити платника податку з відповідного переліку після надходження судового рішення, яке набрало законної сили.
З огляду на те, що рішення про відповідність позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку є протиправним та підлягає скасуванню, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зобов`язання відповідача виключити позивача з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості, є належним, ефективним та таким, що відповідає характеру допущеного порушення способом захисту його прав. Застосування саме такого способу захисту забезпечує реальне відновлення порушених прав позивача, гарантує остаточне вирішення спору між сторонами та виключає необхідність повторного звернення особи до суду з аналогічних підстав.
За наведених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДПС у місті Києві з питань реєстрації/відмови в реєстрації податкових накладних (розрахунків коригування) в Єдиному реєстрі податкових накладних №2549585/43089511 від 08.04.2021 колегія суддів зазначає таке.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням №2549585/43089511 від 08.04.2021 контролюючим органом відмовлено позивачу у реєстрації податкової накладної №2 від 12.11.2020, обов`язок щодо складання та подання якої виник у зв`язку із здійсненням господарських операцій за наведених нижче обставин.
Як убачається з матеріалів справи, 25.08.2020 між ТОВ «СПЕЦ КОМПЛЕКТ ПОСТАЧ» як генеральним підрядником та ТОВ «ДОР СЕРВІС» як субпідрядником укладено договір №1-20Ч, предметом якого було надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення Чернігівської області шляхом виконання робіт із влаштування захисних шарів з емульсійно-мінеральних сумішей.
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору ТОВ «ДОР СЕРВІС» прийняло на себе зобов`язання власними силами, засобами та на власний ризик виконати передбачені договором роботи, а замовник — прийняти та оплатити їх у порядку і на умовах, визначених сторонами.
Пунктом 3.1 договору визначено загальну вартість робіт у сумі 3 919 090,78 грн, у тому числі податок на додану вартість — 653 181,80 грн. Водночас розділом 4 договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, відповідно до якого оплата здійснюється після прийняття виконаних робіт генеральним підрядником або шляхом проміжних платежів у міру виконання робіт та надходження коштів від Служби автомобільних доріг у Чернігівській області. Підставою для проведення розрахунків визначено довідки та акти виконаних робіт за формами КБ-2в і КБ-3, підписані уповноваженими представниками сторін.
На виконання зазначеного договору позивачем було здійснено комплекс господарських операцій, пов`язаних із придбанням матеріалів, залученням техніки та спеціалізованих механізмів, необхідних для виконання договірних зобов`язань.
Так, 28.08.2020 між ТОВ «ДОР СЕРВІС» та ТОВ «ФОРТЕР МАКС» укладено договір поставки №28/08-20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити позивачу бітумну емульсію та щебінь, а позивач — прийняти товар і здійснити його оплату. Передача товару оформлювалася видатковими накладними, що відповідало умовам договору. На виконання договору постачальником поставлено товар на загальну суму 1 035 839,75 грн, що підтверджується видатковими накладними від 28.08.2020 №1 та від 31.08.2020 №2, №3 і №4. За результатами здійснення цих операцій постачальником були складені та направлені для реєстрації в ЄРПН відповідні податкові накладні.
Крім того, 01.09.2020 між ТОВ «ДОР СЕРВІС» та ТОВ «ДОБРОБУД СТРОЙ-МАГІСТРАЛЬ» укладено договір поставки №02-09/20-01, предметом якого була поставка бітумної емульсії, щебеню та цементу. На виконання цього договору постачальником поставлено товар на суму 772 242,29 грн, що підтверджується видатковими накладними №13 від 17.10.2020, №11 та №10 від 18.10.2020. За результатами здійснених поставок постачальником також було складено та подано до реєстрації відповідні податкові накладні.
Також 14.09.2020 між позивачем та ТОВ «ПЛАНЕТА ХІ» укладено договір про надання послуг №14-09/20, відповідно до якого виконавець зобов`язався надати спеціалізовану техніку разом із механізаторами для виконання робіт із влаштування тонкошарового покриття дорожнього одягу емульсійно-мінеральною сумішшю на автомобільних дорогах Чернігівської області. За результатами виконання договору сторонами підписано акт виконаних робіт №2, відповідно до якого позивачу надано послуг на суму 40 000 грн, що також підтверджується проведенням відповідних розрахунків та складанням податкових накладних.
Крім цього, цього ж дня між ТОВ «ДОР СЕРВІС» та ДП «Київський Облавтодор» ВАТ «ДАК "Автомобільні дороги України"» укладено договір №11-09/20 про надання послуг із використанням спеціалізованої дорожньої техніки та механізмів разом із механізаторами для виконання аналогічних дорожніх робіт. На виконання договору виконавцем надано послуг на суму 60 000 грн, що підтверджується актом надання послуг №228 від 15.09.2020, проведенням оплати та складанням відповідних податкових накладних.
Також 14.09.2020 між ТОВ «ДОР СЕРВІС» та ТОВ «БЕЗПЕКА ІНФРАДОРПРОЕКТ» укладено договір поставки №05/11-2, предметом якого була поставка бітумного емульгатора Redicote Е-11 у кількості 1700 кг. На виконання договору постачальником поставлено товар на загальну суму 389 300 грн, що підтверджується видатковою накладною №91 від 09.11.2020, при цьому позивачем здійснено часткову оплату в сумі 150 000 грн, а постачальником складено відповідні податкові накладні та подано їх до ЄРПН.
Матеріалами справи також підтверджується, що між ТОВ «СПЕЦ КОМПЛЕКТ ПОСТАЧ» та ТОВ «ДОР СЕРВІС» підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року за формою КБ-2в, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт становила 2 510 183,09 грн. У зв`язку із виникненням податкових зобов`язань позивачем було складено та подано на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну №2 від 12.11.2020 на суму 1 334 455,86 грн, у тому числі ПДВ — 222 409,31 грн.
Як убачається з квитанції від 11.12.2020, зазначена податкова накладна була прийнята контролюючим органом, однак її реєстрацію зупинено на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України у зв`язку з тим, що платник податку відповідає пункту 8 Критеріїв ризиковості. Позивачу було запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної, при цьому зупинення її реєстрації відбулося в день подання на реєстрацію.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДПС у місті Києві №2549585/43089511 від 08.04.2021, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №2 від 12.11.2020, колегія суддів зазначає таке. 
Як убачається з матеріалів справи, підставою для прийняття зазначеного рішення контролюючий орган визначив ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання та придбання товарів (послуг), їх зберігання, транспортування, навантаження і розвантаження, складських документів, рахунків-фактур (інвойсів), актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг), накладних та інших документів, які, на думку відповідача, були необхідними для підтвердження реальності господарської операції. 
Оцінюючи наведені обставини, колегія суддів виходить із такого.
Наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – Порядок №520), який визначає процедуру прийняття відповідних рішень комісіями регіонального рівня стосовно податкових накладних, реєстрацію яких було зупинено відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. 
Відповідно до пункту 2 Порядку №520 повноваження щодо прийняття рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, покладено на комісії з питань зупинення реєстрації податкових накладних (розрахунків коригування), утворені при головних управліннях Державної податкової служби України в областях, місті Києві та Офісі великих платників податків ДПС. 
Пунктом 3 Порядку №520 передбачено, що комісія регіонального рівня у строки, визначені пунктом 9 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) та надсилає його платнику податків у порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України. 
Згідно з пунктом 4 Порядку №520 у разі зупинення реєстрації податкової накладної платник податку має право подати до контролюючого органу письмові пояснення та копії документів, що підтверджують інформацію, відображену у відповідній податковій накладній чи розрахунку коригування, для вирішення питання про їх реєстрацію. 
Пунктом 5 Порядку №520 визначено орієнтовний перелік документів, які можуть бути подані платником податку для підтвердження реальності здійснення господарської операції. До таких документів, зокрема, належать договори, довіреності, акти органів управління, первинні документи щодо придбання чи постачання товарів (послуг), документи щодо транспортування, складського обліку, рахунки-фактури, інвойси, акти приймання-передачі, накладні, банківські виписки, платіжні документи, а також документи, що підтверджують відповідність продукції вимогам законодавства, якщо їх наявність передбачена договором або законом. 
Положеннями пункту 6 Порядку №520 передбачено, що письмові пояснення та копії документів можуть бути подані платником податків протягом 365 календарних днів, що настають після виникнення податкового зобов`язання, а також допускається подання одного комплекту документів щодо декількох податкових накладних, якщо вони складені на одного отримувача за одним договором або стосуються однотипних операцій. 
Відповідно до пункту 7 Порядку №520 зазначені документи подаються в електронній формі із застосуванням засобів електронного зв`язку з дотриманням вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг. 
З аналізу пунктів 9– 12 Порядку №520 вбачається, що подані платником податків пояснення та документи підлягають розгляду комісією регіонального рівня, яка за результатами їх оцінки протягом п`яти робочих днів приймає одне з таких рішень: про реєстрацію податкової накладної; про направлення повідомлення щодо необхідності подання додаткових пояснень або документів; або про відмову в реєстрації податкової накладної у випадку, якщо подані документи складені чи оформлені з порушенням вимог законодавства. Крім того, платнику податків гарантується право подати додаткові пояснення та документи після отримання відповідного повідомлення від контролюючого органу. 
При цьому рішення про відмову в реєстрації податкової накладної приймається, зокрема, у разі ненадання або часткового надання додаткових пояснень і документів чи подання документів, оформлених із порушенням вимог законодавства. Таке рішення набирає чинності з дня його прийняття та може бути оскаржене як в адміністративному, так і в судовому порядку. 
Додатком 1 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165, визначено критерії ризиковості платника податку на додану вартість. Одним із таких критеріїв є реєстрація платника податку на підставі недійсних, втрачених чи підроблених документів відповідно до інформації, наявної у контролюючого органу. 
Разом із тим із квитанції про зупинення реєстрації спірної податкової накладної вбачається, що контролюючий орган лише формально зазначив про відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості, не конкретизувавши, яка саме податкова інформація стала підставою для такого висновку, у чому полягає ризиковість відповідної господарської операції та які саме обставини викликали сумніви щодо реальності здійснення операції. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної не містила належної конкретизації підстав такого зупинення, а відтак не надавала позивачу можливості чітко визначити, які саме документи чи пояснення необхідно подати для усунення сумнівів контролюючого органу. Відсутність належної мотивації у рішенні та квитанції фактично позбавила позивача можливості реалізувати своє право на подання достатніх пояснень і документів, що свідчить про порушення принципів правової визначеності, належного урядування та обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень.
Встановлено, що відповідно до пункту 7 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165, положення щодо зупинення реєстрації податкових накладних не застосовуються до платників податку, які відповідають показникам позитивної податкової історії. Разом із тим матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у позивача негативної податкової історії або підтверджували невідповідність його діяльності показникам позитивної податкової історії. Відповідачами таких доказів суду не надано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для витребування від позивача додаткових документів з метою підтвердження реальності здійснення відповідної господарської операції.
Аналогічний правовий підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2022 року у справі №500/2237/20, відповідно до якого під час вирішення питання щодо реєстрації податкової накладної контролюючий орган не уповноважений здійснювати повний аналіз господарських операцій платника податків з точки зору їх реальності. Змістовна оцінка реальності господарських операцій може бути предметом дослідження виключно під час проведення податкової перевірки, порядок та підстави проведення якої визначені положеннями Податкового кодексу України. Предметом же розгляду у справах цієї категорії є виключно перевірка законності та обґрунтованості рішень про зупинення та відмову в реєстрації податкових накладних, а не встановлення реальності чи товарності господарських операцій між платником податків та його контрагентами.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №819/330/18, висновки якої відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом, зазначив, що для кожного критерію ризиковості законодавством визначено окремий перелік документів, подання яких є достатнім для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. При цьому загальне посилання контролюючого органу на Вичерпний перелік документів не відповідає вимогам законодавства. Контролюючий орган зобов`язаний чітко конкретизувати перелік документів, які необхідно надати платнику податків для підтвердження відповідної господарської операції. Саме така конкретизація забезпечує реалізацію принципу правової визначеності та надає платнику можливість належним чином виконати вимоги контролюючого органу.
Недотримання відповідачем принципу правової визначеності під час прийняття рішення про зупинення реєстрації податкової накладної фактично позбавило позивача можливості достеменно визначити, які саме документи необхідно було надати для усунення сумнівів контролюючого органу. Як наслідок, відповідач отримав можливість реалізовувати дискреційні повноваження без належних законодавчих меж, що, на переконання колегії суддів, свідчить про прояв необґрунтованого адміністративного розсуду та призвело до неможливості для позивача належним чином реалізувати своє право на реєстрацію податкової накладної.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до вимог Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №1165 були подані до контролюючого органу письмові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у спірних податкових накладних.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій позивачем, зокрема, були надані договори поставки, видаткові накладні, квитанції, платіжні інструкції, що підтверджують оплату товару, а також інші первинні документи, які безпосередньо стосуються здійснених господарських операцій.
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що разом із письмовими поясненнями позивач подав контролюючому органу достатній обсяг документів, які підтверджували виникнення податкового зобов`язання та настання обставин, що були підставою для складання і подання спірних податкових накладних на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних.
Колегія суддів також звертає увагу, що суб`єкти владних повноважень, приймаючи рішення, які обмежують права та законні інтереси платників податків, повинні діяти добросовісно, обґрунтовано та уникати надмірного формалізму. Хоча Порядком №520 визначено орієнтовний перелік документів, які можуть бути подані платником податків для підтвердження реальності господарської операції, перелік таких документів у кожному конкретному випадку залежить від характеру здійснюваної господарської діяльності, умов укладених договорів, особливостей взаємовідносин між сторонами та специфіки нормативного регулювання відповідної сфери діяльності.
Саме після всебічного дослідження змісту поданих документів, у тому числі договорів та інших первинних документів, контролюючий орган має можливість сформувати обґрунтований висновок щодо наявності чи відсутності правових підстав для реєстрації відповідної податкової накладної, реєстрацію якої було зупинено.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2023 року у справі №380/7648/22.
При цьому у зазначеній постанові Верховний Суд окремо наголосив, що під час розгляду спорів щодо відмови в реєстрації податкових накладних судам необхідно встановлювати, чи настали обставини, з якими закон пов`язує виникнення у платника податку обов`язку скласти податкову накладну та подати її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як убачається з матеріалів справи, позивач здійснював господарську діяльність у межах зареєстрованих видів економічної діяльності, що повністю відповідає його установчим документам та відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру.
Водночас відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про недостатність поданих позивачем первинних документів чи пояснень або підтверджували неможливість здійснення господарських операцій, відображених у спірних податкових накладних.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача щодо наявності правових підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та недостатності поданих позивачем документів є необґрунтованими, оскільки спірні податкові накладні були складені на підставі фактично здійснених господарських операцій, а подані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують реальність таких операцій та є достатніми для їх реєстрації.
Крім того, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 квітня 2020 року у справі №360/1050/19 та від 18 червня 2020 року у справі №824/245/19-а, відповідно до яких процедура моніторингу податкових накладних є превентивним заходом, спрямованим на запобігання безпідставному формуванню податкового кредиту за операціями, що не підтверджені належними первинними документами або підтверджені документами, оформленими з порушенням вимог законодавства. При цьому здійснення такого моніторингу не може підміняти собою податкову перевірку як самостійну форму реалізації контрольних повноважень податкового органу.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваного рішення про відмову в реєстрації спірної податкової накладної, а тому позовні вимоги в частині визнання такого рішення протиправним та його скасування суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що підлягають задоволенню.
Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Ю.О.Тереза

В.В.Файдюк