Справа № 357/21490/25
Провадження № 2-а/357/137/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

І. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. 
У грудні 2025 року Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник, звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини.
04.12.2025 року близько 01 години ночі ОСОБА_1 перебував як пасажир на передньому пасажирському сидінні свого автомобіля марки «Ауді-А6» р.н.з. НОМЕР_1 на АЗС, що по вул. Ярослава Мудрого, 185 в м. Узин Білоцерківського району Київської області. За кермом перебував його знайомий, який відійшов від авто по своїх справах саме в той час, коли до автомобіля підійшли працівники поліції. Останні запитали у ОСОБА_1 чий автомобіль, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Коломієць повідомив, що він не с водієм, водій відійшов та скоро повернеться. Працівники поліції побули деякий час біля автомобіля, та згодом пішли геть, при цьому ОСОБА_2 з салону авто не виходив. Як з`ясувалося працівники поліції в той час склали відносно ОСОБА_1 , ймовірно, як на власника, постанову за непред`явлення ним посвідчення водія та реєстраційного документу на автомобіль за ч.1 ст. 126 КУпАП. Насправді, оскільки ОСОБА_1 не був водієм, про що повідомив працівникам поліції на місці на АЗС, він не с суб`єктом адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.
Оскаржувану постанову працівники поліції 04.12.2025 року ОСОБА_1 не пред`являли, про її наявність від дізнався лише отримавши постанову по пошті 10.12.2025 року, що підтверджується копією конверта та роздруківкою його трекінгу.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення Позивачу не було пред`явлено доказів його вчинення. Поліцейські відійшли від машини, де він перебував і там склали оскаржувану постанову. 
Указану постанову Позивач вважає незаконною, стверджує, що він не порушував Правила дорожнього руху України. Посилаючись на приписи ст.ст. 289 КУпАП, ст.ст. 5, 19, 20, 22, 25, 77, 78, 94, 122, 160, 161, 171, 286 КАС України, Позивач просив суд вказану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Рух справи. Позиції сторін.
26.12.2025 року ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі було постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 20).
08.01.2026 року до канцелярії суду від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що на момент події Позивач не пред`явив на законну вимогу для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, дане адміністративне правопорушення підтверджено матеріалами відео фіксації з нагрудних боді-камер Моторола серійний номер 477056, 476087 та відео з камер спостережень АЗС УКРНАФТА м. Узин, відео з реєстратора 70 MAI, які використовувалися поліцейськими, відповідно до наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки». О 00 год. 35 хв. поліцейський, підійшовши до транспортного засобу Позивача, представився, назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, після чого повідомив про законну підставу зупинки відповідно до пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме – рух транспортного засобу в період дії комендантської години. У відповідь Позивач почав заперечувати факт керування транспортним засобом та відмовлявся від подальшого спілкування з представниками поліції. Твердження Позивача про те, що він не керував транспортним засобом, а транспортний засіб стояв на заправці та нібито перебував у нерухомому стані, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Так, під час оцінки відеозапису з відео спостереження АЗС УКРНАФТА м. Узина встановлено, що в момент наближення транспортного засобу «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 до заправки навколо нього були відсутні будь-які сторонні особи, які могли б вийти з нього, а також чітко видно, що лише один Позивач знаходиться в середині транспортного засобу. Вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія відповідної категорії Позивач ігнорував, посилаючись на відсутність, на його думку, законних підстав для пред`явлення документів, а також стверджуючи, що транспортним засобом він не керував. Таким чином, Позивач намагається ввести суд в оману шляхом подання неправдивих тверджень. О 00 год. 51 хв. суб`єктом владних повноважень було оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який у подальшому проведено без порушень вимог чинного законодавства. Позивача було ознайомлено з його правами, передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України. При цьому, під час розгляду справи Позивач умисно затягував процес з метою уникнення адміністративної відповідальності. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши характер вчиненого правопорушення та заслухавши пояснення Позивача, поліцейський, керуючись вимогами закону та правосвідомістю, постановив визнати Позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн 00 коп., що відповідає санкції зазначеної статті. Позивача також було повідомлено про порядок оскарження постанови та правові наслідки її невиконання, передбачені статтями 307 та 308 КУпАП. Крім того, суб`єкт владних повноважень ознайомив Позивача зі складеними адміністративними матеріалами, однак останній відмовився від отримання копії постанови, будучи переконаним у своїй позиції щодо відсутності своєї причетності до керування транспортним засобом (а.с. 36-44).
03.02.2026 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, явку Позивача у судові засідання визнано обов`язковою (а.с. 25, зворот).
22.04.2026 року до канцелярії суду представником Позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 57).
У всі призначені про справі судові засідання ані Позивач, ані його представник не з`явилися. 03.02.2026 року та 20.07.2026 року до канцелярії суду представник Позивача подав заяви про розгляд справи без участі сторони Позивача (а.с. 23, 65).
20.07.2026 року у судове засідання представник Відповідача не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі (а.с. 28-29).

ІІ. Мотивувальна частина.
Нормами матеріального та процесуального права України, якими керується суд.
У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України та порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення встановлено Кодексом України про адміністративні правопорушення. Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в суді у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ст.ст. 268, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Системний аналіз приписів КУпАП, які регламентують порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, дозволяє зробити висновок про те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Відповідно до ст.ст.72-74 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування та одержані в порядку встановленому законом.
При цьому, ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

За приписами ч. 1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Згідно з підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Крім того відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Висновки суду.
Як убачається з наданої суду Позивачем копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6274782, 04.12.2025 року відносно Позивача складено постанову про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, за яке встановлено відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.4 «а» ПДР України. До Позивача застосовано штраф у сумі 425,00 гривень. У постанові зазначено, що 04.12.2025 року о 01 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Узин, вул. Ярослава Мудрого 185, не пред`явив на законну вимогу для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (а.с. 9).
Відповідно до наданої Позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником указаного транспортного засобу є саме Позивач (а.с. 12).
Судом досліджено наявні у матеріалах справи відео докази, які було додано представником Відповідача до відзиву на позовну заяву, та встановлено наступне (а.с. 46).
Із наявного відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження АЗС вбачається, що транспортний засіб «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , в указаних у спірній постанові час та місці, під`їхав до АЗС та зупинився. За декілька хвилин до нього під`їхало службове авто поліцейських.
Від моменту під`їзду до АЗС і зупинки там транспортного засобу «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , та підходу до нього працівників поліції жодна особа з указаного транспортного засобу не виходила.
Із відеозаписів з нагрудних камер поліцейських убачається, що на момент їхнього виходу зі службового авто і до моменту початку діалогу з Позивачем він перебував у транспортному засобі «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , один.
З огляду на викладене, суд критично оцінює пояснення Позивача про те, що на момент події інша особа здійснювала керування транспортним засобом, власником якого є Позивач, та перед самим приходом поліцейських пішла у невідомому напрямку по своїх справах близько першої години ночі, оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи відео доказами. 
Також на відео з нагрудних камер поліцейських видно, що останні розпочали та здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення перебуваючи біля автомобіля, у якому знаходився Позивач, а не відійшовши від нього, як він стверджує у позовній заяві. Окрім того, поліцейські постійно намагалися здійснювати діалог з Позивачем, пропонували ознайомитися з відеозаписами з камер зовнішнього відео нагляду АЗС, у відповідь на що останній зачинив бокове вікно та спілкувався з кимось за допомогою телефону.
Указані твердження та поведінка Позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у сукупності з небажанням з`явитися у судове засідання задля надання особистих пояснень, не зважаючи на ухвалу суду про визнання його явки у судові засідання обов`язковою, радше свідчать про спробу останнього уникнути адміністративної відповідальності.
Окрім того, наявними у справі відео доказами підтверджується факт дотримання поліцейськими вимог ст.ст.268, 280 КУпАП під час прийняття рішення відносно Позивача.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. На вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити дії працівника поліції.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина перша статті 126 КУпАП є імперативною та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Висновки суду по даній справі узгоджуються із практикою розгляду даної категорії справ Шостого апеляційного адміністративного суду (постанова від 04.09.2024 року по справі 357/2673/24 тощо).

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору необхідно залишити за Позивачем.

ІІІ. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-8, 19, 72-77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд –

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. 
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач – Департамент патрульної поліції Національної поліції України, код ЄДРПОУ 40108646, місце знаходження: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3.
Повне судове рішення складено 20.07.2026 року. 

Суддя	В. П. Цукуров