П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/20684/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Д.М. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
24 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимог і рішень, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимог і рішень.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
08.04.2026 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що у період з 01.03.2016 по 29.09.2018 ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, з основним видом економічної діяльності 47.25 "Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах".
З 01.01.2017 по 29.09.2018 ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області з 12.02.2024 по 16.02.2024 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 29.08.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.03.2016 по 29.08.2018.
За результатами перевірки складено акт від 23.02.2024 № 3197/06-30-24- 06/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 29.08.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.03.2016 по 29.08.2018, як фізичної особи-підприємця" (далі - акт перевірки, а.с. 14-46).
Відповідно до висновків акту перевірки встановлено такі порушення:
- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, пп. 177.4.4, пп. 177.4.5, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 ПКУ та Порядку затвердження форми обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від16.09.2013 № 481, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 за № 1686/24218, встановлено неведення обліку доходів та витрат, а саме: ненадання ФОП ОСОБА_1 . Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність;
- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, пп. 177.4.4, пп. 177.4.5, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 ПКУ, пп. 5, пп. 6 п. 6 Порядку № 481 ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 по 29.08.2018 завищено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, на загальну суму 1554562,36 грн, що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1554562,36 в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 279821,23 грн, у тому числі: за 2017 рік - 200723,66 грн, за 2018 рік - 79097,57 гривень;
- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 № 2464- VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями), та п. 11, п. 3 III розділу Наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, а саме неподання Таблиці № 1 до Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік (за період з 01.03.2016 по 31.12.2016), (граничний термін подання - 09.02.2017, фактично подано - не подано); неподання Таблиці № 1 до Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік (за період з 01.01.2017 по 31.12.2017), (граничний термін подання - 09.02.2018, фактично подано - не подано);'
- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (із змінами та доповненнями) встановлено заниження за період з 01.03.2016 по 29.08.2018 суми єдиного внеску в загальній сумі 158611,20 грн, а саме: за 2017 рік - 101 277,00 грн, за 2018 рік - 57334,20 грн, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за ставкою 22 %, за рахунок заниження відображеної суми чистого доходу, що заявлена в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки;
- п. 181.1 ст. 181. п. 183.1 п. 183.2 п. 183.4 п. 183.10 ст. 183. пп "а" н.185.1 ст. 185, пп. "а" п. 186.1 ст. 186. пп. "а" п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 ПКУ, а саме нереєстрація в обов`язковому порядку ФОП ОСОБА_1 , 01.01.2017 по 29.08.2018 платником податку на додану вартість при перевищенні нею загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахованої (сплаченої) їй протягом останніх 12 календарних місяців, 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість, яке сплачується до державного бюджету на загальну суму 29075 грн, у т.ч. за березень 2018 року у сумі 23288 грн, за квітень 2018 року у сумі 5705 грн, за травень 2018 року у сумі 82 гривні;
- пп. 162.1.1 11.162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.1 пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 по 29.08.2018 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 1554562,36 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року, в сумі 23318,43 грн, у тому числі: за 2017 рік в сумі 16726,97 грн, за 2018 рік в сумі 6591,46 гривень;
- пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, ст. 63 Кодексу та п. 8.4 розділу VIII Наказу Міністерства Фінансів України "Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів" від 09.12.2011 № 1588 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.і2.2011 № 1562/20300 в частині неподання звітності щодо об`єкта, який пов`язаний з оподаткуванням або через який проводилась діяльність (за формою № 20-ОПП), встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано до Малинської ДПІ ГУ ДПС у Житомирській області "Повідомлення про об`єкти оподаткування" форми № 20-ОПП з відображенням в ньому об`єктів рухомого та нерухомого майна, що використовувалися в господарській діяльності, а саме інформації про припинення використання об`єктів оподаткування, де здійснювала діяльність з роздрібної торгівлі, реалізацію алкогольних, напоїв, пива, виноробної продукції за період з 01.01.2017 по 29.08.2018 за адресами: 11600, Житомирська область, м. Малин, вул. Грушевського, буд. 9, кафе “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, (граничний термін подання - 12.09.2018, фактично - не подано); АДРЕСА_1 , кафе “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (граничний термін подання - 12.09.2018, фактично - не подано); АДРЕСА_2 , кафе “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”, (граничний термін подання - 12.09.2018, фактично - не подано);
- пп. 16.1.2, п. 16.1 ст. 16, п. 44.1. п. 44.3. п. 44 ст. 44. п. 85.2 ст. 85, п. 177.10 ст. 177 ПКУ, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 для проведення, документальної перевірки не надано документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні, та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
За наслідками перевірки ГУ ДПС у Житомирській області були винесені такі рішення та вимоги:
- рішення № 0066642406 від 29.03.2024 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", по платежу "Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" (код платежу 71040000) на суму 170,00 грн;
- рішення № 0066652406 від 29.03.2024 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", по платежу "Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" (код платежу 71040000) на суму 170,00 грн;
- рішення № 0066662406 від 29.03.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску по платежу "Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" (код платежу 71040000) на суму 79305,60 грн;
- вимога про сплату боргу (недоїмки) № 0066672406 від 29.03.2024 по платежу "Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" (код платежу 71040000) на суму 158611,20 грн;
- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3762-0630 від 15.05.2024 про сплату боргу в розмірі 238256,80 грн, з яких, недоїмка - 158611,20 грн, штраф - 79645,60 грн;
- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3762-0630-У від 15.05.2024 про сплату боргу в розмірі 238256,80 грн, з яких, недоїмка - 158611,20 грн, штраф - 79645,60 грн.
Вважаючи вказані рішення та вимоги протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Даючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлює Податковий кодекс України (тут і надалі - в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Приписами п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4).
Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2014 включно) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 2);
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу (п. 3).
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 № 77-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015) було викладено пункту 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI в такій редакції:
"єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2);
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3).
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць;
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності з 11.10.2017), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Згідно з частиною одинадцятою статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2015) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції з 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату з 01.01.2017 установлено у місячному розмірі на рівні 3200 гривень.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 дорівнював 3723 гривні.
Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:
1) у 2016 році:
- за І квартал: 303,16 грн х 3 = 909,48 грн;
- за ІІ квартал: 303,16 грн + (319,00 грн х 2) = 941,16 грн;
- за ІІІ квартал: 319,00 грн х 3 = 957,00 грн;
- за ІV квартал: (319,00 грн х 2) + 352,00 грн = 990,00 грн;
2) у 2017 році - 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%), 2112,00 грн на квартал (704,00 грн х 3);
3) у 2018 році - 819,06 грн на місяць (3723,00 грн х 22%), 2457,18 грн на квартал (819,06 грн х 3).
Згідно з частиною сьомою статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції до 10.10.2017) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства юстиції фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина порядковий номер, 3 частина літера "У" (узгоджена вимога).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, у органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), зокрема, фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.
Якщо платник на день надсилання (вручення) йому органом доходів і зборів вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.
Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
При цьому суд зауважує, що у період перебування фізичної особи-підприємця на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2016 по 31.12.2016 законодавство передбачало здійснення нарахування та сплати єдиного соціального внеску лише у разі отримання підприємцем доходів або прийняття ним самостійного рішення про таке нарахування.
Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми, за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахування єдиного внеску.
Відповідно до пп. 3 п. 2 розділу VII Інструкції, при цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.
Відповідно до ч. 15 ст. 25 Закону № 2464 рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Зі змісту пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України вбачається, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За вимогами пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином засвідчені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності відповідно яких для цілей оподаткування платники зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, зокрема, на підставі первинних документів, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
При цьому платникам забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених такими документами. Обов`язок зі збереження цих документів, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у відповідності з пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 та п. 44.3 ст. 44 ПК України покладено на платників, які зобов`язані забезпечити зберігання документів не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються такі документи.
Пунктом 6 ст. 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено обов`язки суб`єкта стосовно ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства, а також своєчасного надання податкових декларацій, інших необхідних відомостей для нарахування податків (обов`язкових платежів), сплати податків (обов`язкових платежів), в порядку і в розмірах встановлених законом.
Фізичні особи-підприємці, які обрали загальну систему оподаткування у відповідності до п. 177.10 ст. 177 ПК України зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Відповідно пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця.
Суд, надаючи правову оцінку кожному окремому порушенню, викладеному в акті перевірки від 23.02.2024 № 3197/06-30-24-06/ НОМЕР_1 , та досліджуючи докази, надані позивачем на спростування висновків контролюючого органу, зазначає про необґрунтованість та протиправність таких висновків з огляду на наступне.
Щодо висновку про неведення обліку доходів та витрат та ненадання Книги обліку доходів і витрат.
В акті перевірки відповідач стверджує про порушення позивачем підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1 статті 44, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та Порядку № 481, що виразилося у неведенні обліку та ненаданні Книги обліку доходів і витрат. Суд вважає цей висновок таким, що не враховує часові межі відповідальності платника та фактичні обставини припинення діяльності.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність ще 29.08.2018, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис № 23080060003004747 (а.с. 179).
Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів, пов`язаних з трансфертним ціноутворенням) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Перевірка діяльності позивача була призначена наказом від 25.12.2023 та проведена у 2024 році, тобто більш ніж через п`ять років після припинення підприємницької діяльності позивача та, відповідно, спливу граничних термінів подання звітності за 2017-2018 роки. Таким чином, встановлений законодавством строк обов`язкового зберігання Книги обліку доходів і витрат (1095 днів) на момент проведення перевірки сплинув.
Контролюючий орган не врахував, що обов`язок платника зберігати документи не є безстроковим. Вимога надати Книгу обліку доходів і витрат через 6 років після закінчення звітного періоду суперечить принципу правової визначеності. Крім того, позивач обґрунтовано зазначає, що запити про надання документів вона не отримувала, оскільки вони надсилалися за адресою діяльності, яка була припинена, або поверталися з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Неможливість надання документа, строк зберігання якого сплинув, не може кваліфікуватися як порушення правил ведення податкового обліку, оскільки покладає на платника податків надмірний тягар.
Окрім того, Книга обліку доходів і витрат є реєстром обліку, тобто документом, що узагальнює дані, але не є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відсутність такого реєстру обліку за умови наявності первинних документів (банківських виписок, відомостей про нарахування заробітної плати тощо), які були надані суду, не може бути беззаперечним доказом відсутності самого обліку чи підставою для невизнання витрат, підтверджених іншими належними доказами.
Щодо завищення витрат та заниження чистого оподатковуваного доходу, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Основним порушенням, яке потягло за собою основну суму донарахувань, є висновок відповідача про завищення позивачем витрат на суму 1554562,36 грн за період з 01.01.2017 по 29.08.2018, що призвело до заниження ПДФО на суму 279821,23 грн та військового збору на суму 23318,43 грн.
Відповідач мотивує це виключно положеннями п. 44.6 ст. 44 ПК України, вважаючи, що ненадання документів під час перевірки автоматично свідчить про їх відсутність на момент складання звітності.
Суд критично оцінює такий формальний підхід. В адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, який зобов`язує суд досліджувати докази, навіть якщо вони не були надані під час адміністративної процедури. Позбавлення платника права довести реальність витрат у суді лише через процедурні аспекти перевірки (про яку платник міг і не знати належним чином) було б порушенням права на справедливий суд та захист власності.
Верховний Суд у своїй постанові від 19.10.2022 у справі № 160/8762/21 зазначив, що оцінює критично твердження апеляційного суду про те, що оскільки на час проведення перевірки позивачем зазначені документи перевіряючим особам надано не було, а отже були відсутні, та жодних заперечень з цього приводу позивачем щодо акта перевірки заявлено не було, а вказані довідки було надано лише після проведення перевірки. Натомість, суд зазначає, що у вказаних правовідносинах норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки платник податків може довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.
Позивачем до позовної заяви долучено значний обсяг первинних документів, які підтверджують реальність понесених витрат та їх зв`язок з господарською діяльністю.
Зокрема, матеріали справи містять:
- банківські виписки філії Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" по рахунку № НОМЕР_2 , які детально відображають рух коштів, спрямованих на забезпечення господарської діяльності: оплату товарів, розрахунки з постачальниками, сплату податків та зборів (а.с. 92-108);
- книги нарахування заробітної плати за 2016, 2017 та 2018 роки, які є первинними документами обліку оплати праці (а.с. 58-85);
- трудові книжки шістьох найманих працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), записи в яких підтверджують реальність трудових відносин (а.с. 86-91).
Суд зауважує, що специфіка господарської діяльності позивача (роздрібна торгівля алкогольними напоями в магазинах (кафе) "Шанс", "Ласунка", "Троянда") об`єктивно передбачає понесення витрат.
Ігнорування відповідачем цих витрат призвело до штучного визначення чистого доходу, який фактично дорівнює валовому доходу (виручці). Такий підхід суперечить економічній сутності податку на доходи фізичних осіб, об`єктом оподаткування якого є саме чистий прибуток (різниця між доходами і витратами).
Дослідивши надані позивачем банківські виписки та книги нарахування заробітної плати, суд встановив, що позивач дійсно несла витрати на виплату заробітної плати, сплату податків (ПДФО, ЄСВ, військовий збір) за працівників, оплату за ліцензії на роздрібну торгівлю алкоголем, а також розрахунки з постачальниками. Ці витрати є документально підтвердженими належними розрахунковими документами.
Оскільки встановлена фактична наявність витрат, висновок відповідача про заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 1554562,36 грн є помилковим.
Як наслідок, скасуванню підлягають і донараховані суми ПДФО (279821,23 грн) та військового збору (23318,43 грн), оскільки вони є похідними від неправильно визначеної бази оподаткування.
Щодо неподання звітності з ЄСВ та заниження суми єдиного внеску.
Акт перевірки містить висновки про порушення позивачем Закону № 2464-VI в частині неподання Таблиці № 1 до Звіту з ЄСВ за 2016-2017 роки та заниження суми єдиного внеску на загальну суму 158611,20 грн.
Щодо нібито неподання звітності, суд звертає увагу на наявність у матеріалах справи копій звітів про суми нарахованого єдиного внеску за спірні періоди (січень-грудень 2017 року, січень-травень 2018 року) з відмітками про їх прийняття або доказами направлення . Технічні розбіжності в базах даних податкового органу, особливо через значний проміжок часу, не можуть ставитися у провину платнику, який добросовісно виконав свій обов`язок. Більше того, факт сплати відповідних сум ЄСВ протягом діяльності не заперечується відповідачем по суті, що свідчить про наявність у контролюючого органу інформації для обліку платежів.
Щодо суми недоїмки у розмірі 158611,20 грн суд констатує, що вона розрахована відповідачем шляхом застосування ставки ЄСВ (22%) до суми валового доходу (виручки), оскільки витрати не були визнані. Такий метод розрахунку прямо суперечить пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, який визначає базу нарахування ЄСВ як суму доходу (прибутку), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Оскільки судом вже встановлено, що витрати позивача були реальними та документально підтвердженими, а розрахунок чистого доходу, здійснений відповідачем, є неправильним, то і похідний розрахунок недоїмки з єдиного внеску є протиправним.
Позивач правомірно визначала базу нарахування ЄСВ, виходячи з чистого оподатковуваного доходу (прибутку) та враховуючи понесені витрати. Донарахування ЄСВ на суму валової виручки суперечить механізму справляння цього збору, визначеному Законом № 2464-VI. Тому вимога про сплату боргу (недоїмки) та відповідні штрафні санкції підлягають скасуванню.
Щодо порушення вимог обов`язкової реєстрації платником ПДВ.
В акті перевірки зроблено висновок про те, що позивач повинна була зареєструватися платником ПДВ з 11.12.2017 через перевищення обсягу операцій в 1000000 грн, у зв`язку з чим донараховано ПДВ у сумі 29075 грн .
Суд не погоджується з таким висновком.
Розрахунок обсягу в 1014424,21 грн базується виключно на фіскальних звітних чеках (Z-звітах). Проте статті 181, 185 ПК України пов`язують обов`язок реєстрації з обсягом постачання товарів/послуг. Фіскальні чеки можуть включати помилкові операції, повернення коштів, службові внесення, а також суми акцизного податку, який не включається до бази оподаткування ПДВ. Без детального аналізу структури цих сум на підставі первинних документів, який відповідачем проведено не було, твердження про точне перевищення ліміту в 1000000 гривень є передчасним.
Навіть за умови виникнення податкового зобов`язання, розрахувавши податкове зобов`язання (29075 грн) з усього обсягу продажу, контролюючий орган проігнорував право позивача на податковий кредит. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що особа, якій контролюючий орган донараховує податкові зобов`язання з ПДВ через несвоєчасну реєстрацію, не позбавляється права на врахування сум ПДВ, сплачених у складі вартості придбаних товарів.
Позивач надала суду банківські виписки та документи, що підтверджують придбання товарів (алкогольних напоїв) у постачальників. У вартості цих товарів, як правило, міститься ПДВ. Ігнорування відповідачем вхідного ПДВ (податкового кредиту) при розрахунку зобов`язань призводить до порушення принципу нейтральності ПДВ та перетворення його на податок з обігу. Враховуючи значний обсяг витрат на придбання товарів, сума податкового кредиту могла б повністю або значною мірою перекрити нараховані податкові зобов`язання. Оскільки відповідач не досліджував первинні документи на придбання товарів і не врахував податковий кредит, розрахунок суми 29075 грн є необґрунтованим і передчасним.
Крім того, позивач добровільно зареєструвалася платником ПДВ з 11.04.2018, що свідчить про відсутність умислу на ухилення від оподаткування, а спірний період є незначним у часі.
Щодо неподання форми № 20-ОПП.
Відповідач вказує на неподання повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкти оподаткування (кафе "Шанс", "Ласунка", "Троянда") із граничним терміном подання 12.09.2018 .
Суд зазначає, що відповідальність за неподання форми № 20-ОПП передбачена ст. 117 ПК України. Однак строки давності для застосування штрафних санкцій за такі порушення визначаються статтею 102 ПК України (1095 днів). Порушення, на думку відповідача, відбулося у вересні 2018 року (граничний термін 12.09.2018). Рішення про застосування штрафних санкцій прийняті у березні 2024 року, тобто через 5,5 років після вчинення ймовірного порушення. Застосування штрафних санкцій поза межами строків давності є протиправним.
Більше того, припинення підприємницької діяльності 29.08.2018 та внесення запису до ЄДР є публічною інформацією, яка доступна контролюючому органу. Факт закриття ФОП передбачає припинення використання об`єктів оподаткування, пов`язаних з цією діяльністю. На переконання суду, вимога до припиненого суб`єкта господарювання щодо окремого звітування про закриття кожного окремого об`єкта (магазину/кафе) після внесення запису про припинення всієї діяльності є проявом надмірного формалізму, що не має на меті забезпечення податкового контролю, а лише створює штучні підстави для накладення штрафів.
Щодо ненадання документів до перевірки (порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України).
Висновки про порушення позивачем обов`язку надати документи спростовуються відсутністю вини платника податків. Обов`язок надати документи виникає після належного повідомлення про проведення перевірки та отримання відповідного запиту. Матеріали справи підтверджують (і це не заперечується відповідачем), що поштова кореспонденція (наказ, запити) не була вручена позивачу, а поверталася з причин закінчення терміну зберігання. Надсилання кореспонденції у 2023-2024 роках за податковою адресою суб`єкта, діяльність якого припинена ще у 2018 році, без спроби з`ясувати актуальне місце проживання фізичної особи (яка вже не є підприємцем), свідчить про формальне ставлення відповідача до обов`язку повідомлення.
За таких обставин, ненадання документів під час перевірки було зумовлене об`єктивною необізнаністю позивача про таку вимогу, а не умисним протиправним діянням.
Відсутність умислу позивача на приховування документів підтверджується їх добровільним наданням разом із позовною заявою. Таким чином, порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України відсутнє через відсутність вини платника та неналежне інформування з боку суб`єкта владних повноважень в умовах давності правовідносин.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі виявлені в акті перевірки порушення ґрунтуються або на помилковому застосуванні норм права (зокрема, щодо наслідків ненадання документів під час перевірки), або на неправильних розрахунках, здійснених без урахування реальних витрат платника, або на обставинах, за якими спливли строки давності. 
Позивачем надано достатні та належні докази, що спростовують висновки акта перевірки, а тому оскаржувані вимоги та рішення, прийняті на підставі цього акта, є протиправними і підлягають скасуванню.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Головуючий | | | Гонтарук В. М.
Судді | | | Біла Л.М.    Моніч Б.С.