КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 року м. Київ №320/52806/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "СІТІСТЕЙТСЕРВІС" до Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЩАСЛИВЕ-ЛУ", про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "СІТІСТЕЙТСЕРВІС" з позовом до Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області (ідентифікаційний код 04527520) №17 від 26 січня 2023 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що рішенням Щасливської сільської ради від 06.10.2016 №463-11-VII було затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10,06 грн за 1 кв.м. для багатоквартирного будинку по вул. Лесі Українки, 14 у с. Щасливе. Позивач вказує, що після утворення Пристоличної сільської ради зазначене рішення не було скасоване та продовжувало діяти. Позивач звернувся до Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради із заявою щодо затвердження тарифу, однак рішенням від 26.01.2023 №17 відповідач фактично відмовив у розгляді цього питання. На думку позивача, відповідач безпідставно не реалізував свої повноваження у сфері встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги. Позивач вважає рішення виконавчого комітету незаконним, таким, що порушує його права як виконавця житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим просить визнати його протиправним та скасувати, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення щодо затвердження тарифу. 
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач у письмових поясненнях зазначає про те, що звернення ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» було розглянуте у межах компетенції виконавчого комітету. Вказує, що рішення №17 від 26.01.2023 прийнято після розгляду звернення ОСББ «Щасливе-ЛУ 14» та поданих матеріалів. Зазначає, що питання встановлення тарифу втратило актуальність, оскільки співвласниками будинку створено ОСББ, яке здійснює управління багатоквартирним будинком. Посилається на те, що між співвласниками та позивачем відсутні правовідносини, які потребували б затвердження тарифу органом місцевого самоврядування. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте у межах наданих законом повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстав для його скасування немає. 
Третя особа не скористалась правом подачі письмових пояснень щодо предмету спору. 
Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» є юридичною особою, яка здійснювала надання житлово-комунальних послуг та послуг з утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, будинок 14, на підставі укладених із власниками квартир та нежитлових приміщень договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку і прибудинкової території. 
06 жовтня 2016 року Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області прийняла рішення №463-11-VII «Про розгляд листа ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» щодо затвердження тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території для багатоквартирного будинку по вул. Л. Українки, 14 у с. Щасливе», яким затвердила тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10,06 грн за 1 кв.м загальної площі приміщення. Зазначеним рішенням також передбачено набрання ним чинності відповідно до законодавства та покладено контроль за його виконанням на постійну комісію сільської ради.
У подальшому внаслідок адміністративно-територіальної реформи повноваження Щасливської сільської ради перейшли до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області.
25 січня 2023 року ОСББ «ЩАСЛИВЕ-ЛУ 14» звернулося до Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради із листом №76, до якого було долучено лист ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» від 28.10.2019 №181.
26 січня 2023 року Виконавчий комітет Пристоличної сільської ради прийняв рішення №17 «Про розгляд листа ОСББ «ЩАСЛИВЕ-ЛУ 14», яким розглянув подані матеріали та прийняв рішення щодо звернення про затвердження тарифу. 
06 лютого 2023 року ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» звернулося до Пристоличної сільської ради із власним зверненням щодо затвердження тарифу.
Листом від 11.02.2023 №02-14/311 Пристолична сільська рада повідомила позивача, що його звернення розглянуто, а виконавчим комітетом вже прийнято рішення №17 від 26.01.2023 за результатами розгляду відповідного питання, у зв`язку з чим підстав для іншого вирішення питання не вбачається. 
Не погодившись із рішенням Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради від 26.01.2023 №17 та вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив у затвердженні тарифу, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, залучивши до участі у справі як третю особу ОСББ «ЩАСЛИВЕ-ЛУ 14». У позові ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради №17 від 26.01.2023 та зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо затвердження тарифу відповідно до вимог законодавства. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності місцевого самоврядування визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до статті 2 зазначеного Закону місцеве самоврядування в Україні є гарантованим державою правом та реальною здатністю територіальної громади самостійно або через органи місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні та міські ради є органами місцевого самоврявання, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені законом.
Відповідно до статті 25 зазначеного Закону сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Підпунктом 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на комунальні послуги у випадках, передбачених законом.
Таким чином, саме виконавчий комітет міської ради є уповноваженим суб`єктом щодо прийняття рішень про встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги у межах компетенції, визначеної законодавством.
Правові, економічні та організаційні засади надання житлово-комунальних послуг визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 3 цього Закону державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується, зокрема, на принципах забезпечення функціонування підприємств житлово-комунального господарства на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат, регулювання тарифів у випадках, визначених законом, та дотримання встановлених нормативів і правил щодо надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлових послуг належить, зокрема, послуга з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону вони є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими державними органами або органами місцевого самоврядування.
Вартість послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку, коли управителя визначено органом місцевого самоврядування за результатами конкурсу. Якщо управителя визначено органом місцевого самоврядування, ціна послуги встановлюється на рівні ціни, запропонованої переможцем конкурсу.
Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та включає витрати на утримання спільного майна будинку, поточний ремонт, інші витрати, передбачені кошторисом, а також винагороду управителю.
При цьому кошторис витрат є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а управитель зобов`язаний надавати органу місцевого самоврядування інформацію щодо вартості та обсягу наданих послуг.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Порядок формування тарифів на послугу з управління багатоквартирним будинком визначений Порядком формування тарифів на послугу з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 482.
Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку ціна послуги з управління визначається окремо щодо кожного багатоквартирного будинку з урахуванням обов`язкового переліку робіт (послуг), технічного стану будинку, його інженерного обладнання, благоустрою прибудинкової території, а також інших показників, що впливають на фактичну вартість управління.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що до складу ціни послуги включаються витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, проведення поточного ремонту, придбання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна будинку, інші необхідні витрати, а також винагорода управителю.
Положення Порядку свідчать, що формування ціни послуги здійснюється на підставі економічно обґрунтованих витрат, підтверджених відповідними розрахунками та документами, а встановлення такої ціни органом місцевого самоврядування здійснюється за умови наявності передбачених законом підстав для надання відповідної житлової послуги конкретним суб`єктом господарювання.
Отже, із системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що виконавчий комітет міської ради, розглядаючи питання щодо встановлення тарифу (ціни) на послугу з управління багатоквартирним будинком, повинен перевірити як відповідність поданих розрахунків вимогам законодавства, так і наявність у заявника правових підстав для надання відповідної житлової послуги, оскільки встановлення тарифу є похідним від законності здійснення таким суб`єктом діяльності з управління багатоквартирним будинком. 
З аналізу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до повноважень виконавчих органів місцевих рад належить вирішення питань щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом. Реалізовуючи зазначені повноваження, виконавчий комітет зобов`язаний перевірити не лише відповідність поданих розрахунків вимогам чинного законодавства, а й наявність правових підстав для встановлення тарифу саме тому суб`єкту господарювання, який звернувся із відповідною заявою.
Слід відзначити, що повноваження виконавчого комітету щодо встановлення тарифів не є суто технічною процедурою затвердження поданих розрахунків. Реалізуючи надані законом повноваження, відповідач зобов`язаний перевірити наявність усіх юридичних передумов для прийняття такого рішення, у тому числі чи є заявник належним суб`єктом надання відповідної житлової послуги.
При цьому суд враховує, що встановлення тарифу є похідним від наявності у суб`єкта господарювання законних підстав для надання відповідної житлово-комунальної послуги. Отже, вирішуючи питання про затвердження тарифу, орган місцевого самоврядування повинен виходити із фактичного та правового статусу особи, яка претендує на надання такої послуги.
Так, предметом перевірки виконавчого комітету під час вирішення питання про встановлення тарифу є не виключно правильність проведених економічних розрахунків, а й наявність усіх передбачених законом юридичних передумов для встановлення такого тарифу, зокрема статус заявника як особи, уповноваженої надавати відповідну житлову послугу, існування правових підстав для здійснення діяльності з управління багатоквартирним будинком та відповідність заявлених вимог чинному законодавству.
Як встановлено судом, спірне рішення виконавчого комітету було прийнято в умовах наявності спору щодо правових підстав здійснення ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» управління багатоквартирним будинком по вул. Лесі Українки, 14 у с. Щасливе.
Разом із тим суд бере до уваги, що рішенням Господарського суду Київської області від 18.03.2025 у справі № 911/1526/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, встановлено факт припинення з 01.12.2019 дії договору про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом № 80-ССС від 25.07.2011, укладеного між ОСББ «Щасливе-ЛУ 14», ТОВ «Сіті-Стейт» та ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС». 
Також судами встановлено, що після прийняття відповідних рішень загальними зборами співвласників та правлінням ОСББ управління багатоквартирним будинком фактично здійснювалося самим ОСББ, яке уклало необхідні договори щодо забезпечення утримання будинку та надання житлово-комунальних послуг. 
Суд зазначає, що предметом розгляду у справі № 911/1526/24 не була правомірність оскаржуваного у цій справі рішення виконавчого комітету, а тому зазначені судові рішення не мають преюдиційного значення щодо оцінки законності спірного рішення відповідача.
Разом із тим зазначені рішення є належними доказами існування та змісту відповідних цивільно-правових відносин між сторонами та підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами.
Водночас встановлені господарськими судами фактичні обставини підтверджують відсутність у позивача правових підстав для здійснення управління зазначеним багатоквартирним будинком після припинення дії договору управління, а також підтверджують, що фактичне управління будинком здійснювалося ОСББ.
Таким чином, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення між сторонами існував спір щодо повноважень позивача здійснювати управління багатоквартирним будинком, який у подальшому був остаточно вирішений господарськими судами шляхом встановлення факту припинення договору управління ще з 01.12.2019 та здійснення управління будинком ОСББ.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, вирішуючи питання про встановлення тарифу, мав право оцінити наявність правових підстав для його встановлення саме позивачу. 
При цьому встановлені господарськими судами обставини підтверджують, що після 01.12.2019 позивач не мав правових підстав здійснювати управління спірним багатоквартирним будинком, а тому відсутні й підстави для встановлення йому тарифу на відповідну послугу.
Відтак, суд доходить висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач діяв з урахуванням обставин, які мали істотне значення для вирішення питання щодо затвердження тарифу, та обґрунтовано виходив із відсутності достатніх правових підстав для затвердження тарифу саме ТОВ «СІТІСТЕЙТСЕРВІС».
З огляду на встановлені судом обставини, задоволення позовних вимог фактично означало б покладення на відповідача обов`язку встановити тариф суб`єкту господарювання, який не мав належних правових підстав для надання відповідної житлової послуги. Такий спосіб захисту не відповідав би вимогам законодавства та не забезпечував би відновлення порушеного права.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, є обґрунтованим, розсудливим та пропорційним.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Предметом доказування відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають суду можливість дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що входять до предмета доказування, а питання про їх достатність суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення. В адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному дослідженні, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, перевіривши доводи сторін та надавши їм правову оцінку відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 26.01.2023 № 17, тоді як позивачем не доведено наявності підстав для визнання його протиправним та скасування.
За наведених обставин адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСТЕЙТСЕРВІС» до Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЩАСЛИВЕ-ЛУ 14», про визнання протиправним та скасування рішення задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.