Справа № 420/42912/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2026 року м. Одеса 

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.08.2025 року №212850009469 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 розділу 14-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.07.2025 року, із зарахуванням до загального стажу періоду роботи в Російській Федерації для визначення права з 01.01.1992 по 15.01.1992, з 16.01.1992 по 25.03.1992, з 26.03.1992 по 04.09.1992 та з 28.09.1992 по 12.03.1993, період роботи у Генічеському портовому пункті з 15.11.1993 по 20.06.1997 та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 27.07.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним рішенням рішення Головного управління ПФУ в Луганській області йому було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058-IV. Причиною відмови стало незарахування до його страхового стажу періодів роботи в Генічеському портовому пункті через сумніви ПФУ щодо печатки та дати наказу про звільнення, а також періодів роботи в Російській Федерації (протягом 1992-1993 років) через відсутність підтвердних документів щодо неотримання пенсії та відсутність інформаційного обміну з РФ. Позивач зазначає, що трудова книжка є основним документом, який належним чином підтверджує його стаж, а формальні недоліки записів або відсутність взаємодії між державами не можуть позбавляти громадянина права на соціальний захист. Звертає увагу, що вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД не скасовує стаж, набутий до моменту припинення її дії, та не позбавляє набутих раніше пенсійних прав. У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати спірне рішення ПФУ та зобов`язати відповідача призначити й виплачувати йому дострокову пенсію з дати первинного звернення 27 липня 2025 року, зарахувавши всі спірні періоди до страхового стажу.
Ухвалою від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.
20.01.2026 до суду від Головного управління ПФУ в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що за наявними документами страховий стаж позивача складає 19 років 11 місяців 2 дні при необхідних 25 роках, а спірні періоди роботи не підлягають зарахуванню з законодавчих причин. Зокрема, період роботи в Генічеському портовому пункті (1993-1997 рр.) виключено через відсутність печатки під записом про звільнення та суттєву розбіжність між датою звільнення і датою наказу (1987 рік). Щодо періодів роботи в Російській Федерації у 1992-1993 роках пенсійне управління вказує на денонсацію міжнародної Угоди з 2023 року та нові норми статей 24-1 і 26-1 Закону № 1058-IV, за якими такі періоди враховуються лише за наявності підтвердних документів або міждержавного обміну інформацією, що наразі унеможливлено розривом дипломатичних відносин із РФ. Крім того, відповідач наголошує, що ст. 26-1 Закону № 1058-IV загалом не передбачає зарахування закордонного стажу для призначення пільгової (дострокової) пенсії за ст. 115 Закону № 1058. 
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.07.2025 звернувся через веб-портал до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з пакетом документів.
За принципом екстериторіальності дану заву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яким прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.08.2025 № 212850009469.
Відповідно до спірного рішення, вік заявника 58 років 6 місяців 19 днів.
ОСОБА_1 згідно з витягом з ЄРС для ФОП перебував на обліку як фізична особапідприємець з 15.03.2005 по 13.03.2014.
За наданими документами страховий стаж складає 19 років 11 місяців 2 дні. З 01.01.2004 року страховий стаж обчислено за даними Реєстру з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків по 31.05.2025.
До страхового стажу роботи не зараховано періоди: 
1) за записами трудової книжки від 15.01.1992 серії НОМЕР_1 : 
- роботи в Російській Федерації для визначення права з 01.01.1992 по 15.01.1992, з 16.01.1992 по 25.03.1992, з 26.03.1992 по 04.09.1992 та з 28.09.1992 по 12.03.1993, оскільки до заяви про призначення пенсії не долучені підтвердні документи, передбачені пунктом 3 Порядку №562/2. Обмін інформацією між територіальними органами Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Російській Федерації відсутній; 
- роботи у Генічеському портовому пункті з 15.11.1993 по 20.06.1997, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства та дата наказу про звільнення з роботи (наказ №20 від 18.06.1987) суттєво різниться з датою звільнення;
2) періоди ведення підприємницької діяльності з 15.03.2005 по 29.02.2008, з 01.05.2008 по 30.06.2009 з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.07.2010, з 01.09.2010 по 30.11.2010, з 01.04.2011 по 30.04.2011, з 01.06.2011 по 30.06.2011, з 01.09.2011 по 31.07.2012, з 01.10.2012 по 31.10.2012, з 01.01.2013 по 28.02.2013 та з 01.08.2013 по 13.03.2014 у зв`язку з відсутністю звітності про суми нарахованого доходу та сплату страхових внесків в Реєстрі.
Органом Пенсійного фонду було обчислено та зараховано позивачу страховий стаж у розмірі 19 років 11 місяців та 2 дні (обраховано по 31 травня 2025 року на підставі наданих трудової книжки, військового квитка та даних Реєстру застрахованих осіб).
За розрахунком Пенсійного фонду, у разі повного зарахування всіх спірних періодів роботи (в РФ та в Генічеському портовому пункті) загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення склав би 24 роки 7 місяців 22 дні, що все одно є меншим за необхідні 25 років.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01.01.2027 по 31.12.2027 не менше 34 років.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Згідно з частиною 3 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою та другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Згідно з пунктом 4 статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, які приймали участь в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, після досягнення чоловіками - 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років
За статтею 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до провадження систем персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр).
З 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок №637.
Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 укладена в тому числі між Україною та російською федерацією (в подальшому - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Так, ст.5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Згідно з ч.2 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
За приписами ч.2 ст.13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.
Враховуючи, що позивач набув трудовий стаж під час дії Угоди, як зі сторони України, так і російської федерації, пенсійне право позивача, як громадянина держави-учасника Угоди, не втратило своєї сили і в разі виходу з Угоди держави-учасника, а тому пенсійним органом протиправно не зараховано спірний період роботи (проходження військової служби) до його страхового стажу.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі по тексту - Постанова КМУ №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, Україна продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання, які пов`язані з правовідносинами які виникли до набрання чинності Постановою КМУ №1328.
Таким чином, Угода підлягає застосуванню до правовідносин які відбулись до 02.12.2022.
На час роботи позивача (з 01.01.1992 по 15.01.1992, 3 16.01.1992 по 25.03.1992, 3 26.03.1992 по 04.09.1992 та з 28.09.1992 по 12.03.1993) в російській федерації Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.11.2025 року у справі № 560/129/24 в подібних правовідносинах.
Окрім того, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22.
До того ж російська федерація денонсувала з 01.01.2023 Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення.
Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу.
Відтак, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 15.01.1992, з 16.01.1992 по 25.03.1992, 3 26.03.1992 по 04.09.1992 та з 28.09.1992 по 12.03.1993 є такими, що підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Крім того, суд вважає необґрунтованим висновок управління ПФУ про не зарахуванням періоду роботи позивача у Генічеському портовому пункті з 15.11.1993 по 20.06.1997, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства та дата наказу про звільнення з роботи (наказ №20 від 18.06.1987) суттєво різниться з датою звільнення.
Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 2 Порядку).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.
З 29.07.1993 року діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція № 58).
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1 Інструкції № 58).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3 Інструкції № 58).
Пунктом 2.4. Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п.2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт. не зазначених у трудовій книжці.
Відповідно до п.2.27 Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата та номер.
Згідно пункту 4.1 зазначеної Інструкції №58 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Одночасно, слід зазначити, що відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.
У даному випадку слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19, який полягає у тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Також, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відтак, управління Пенсійного фонду України не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 та Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі № 600/4061/22-а, від 30 жовтня 2023 року у справі № 560/7745/23.
Крім того, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів не достатньо для підтвердження періоду трудової діяльності, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.
Суб`єкт владних повноважень не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п.18 Порядку № 637).
Таким чином, суд вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи у Генічеському портовому пункті з 15.11.1993 по 20.06.1997.
Поряд із тим, суд зазначає, що обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, необхідно враховувати дискреційну компетенцію відповідача та межі судового втручання.
Обов`язковою умовою для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV є наявність у чоловіків страхового стажу не менше 25 років. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, до подання даного позову ПФУ обрахував позивачу 19 років 11 місяців 2 дні страхового стажу.
При цьому, у спірному рішенні від 04.08.2025 № 212850009469 органом Пенсійного фонду, крім вищезазначених спірних періодів роботи в РФ та у Генічеському портовому пункті, також не було зараховано до страхового стажу окремі періоди здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності у період з 15.03.2005 по 13.03.2014 через відсутність відомостей про сплату внесків. Правомірність незарахування цих періодів підприємницької діяльності позивачем у даному позові не оскаржувалася та судом не досліджувалася.
Суд підкреслює, що обчислення загального страхового стажу в календарному та грошовому вираженні, перевірка сплати страхових внесків, а також безпосереднє прийняття рішення про призначення пенсії або відмову в її призначенні є виключною дискреційною компетенцією органів Пенсійного фонду України. Суд не може підміняти собою уповноважений орган державної влади, перебирати на себе його функції та здійснювати остаточний розрахунок загального стажу позивача для встановлення наявності чи відсутності повних 25 років, необхідних для виникнення права на дострокову пенсію.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність незарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в РФ (з 01.01.1992 по 15.01.1992, з 16.01.1992 по 25.03.1992, з 26.03.1992 по 04.09.1992 та з 28.09.1992 по 12.03.1993) та періоду роботи у Генічеському портовому пункті (з 15.11.1993 по 20.06.1997), спірне рішення від 04.08.2025 № 212850009469 підлягає скасуванню як протиправне.
Водночас, вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати дострокову пенсію за віком з 27.07.2025 є передчасною, оскільки саме пенсійний орган після зарахування спірних періодів повинен здійснити підсумковий перерахунок загального страхового стажу заявника та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду заяви.
З огляду на викладене, належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2025 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки та висновків суду, викладених у цьому рішенні (зокрема, із обов`язковим зарахуванням до страхового стажу вказаних спірних періодів роботи).
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9. Тимчасова адреса для листування: 18003, м. Черкаси, вул. В. Чорновола, 157; ЄДРПОУ 21782461) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Луганській області про відмову у призначенні пенсії від 04.08.2025 року №212850009469.
Зобов`язати Головне управління ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2025 про призначення дострокової пенсії з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк