Справа № 591/1433/26 
Провадження № 2/747/168/26 

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

14.07.2026 року селище Талалаївка 

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі головуючої судді Тіщенко Л.В. за участю секретаря Зірки В.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості–

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Акцент Банк» Шкапенко О.В. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 30.05.2025 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір АВН0СТ155101748593755075 щодо надання їй кредиту в розмірі 22 000 грн строком на 36 місяців (тобто до 29.05.2028 року) зі сплатою процентів у розмірі 85, 00% щорічно. Кредитний договір складається із Заявки Клієнта та Графіку погашення кредиту. Станом на 13.02.2026 заборгованість відповідачки да даним кредитним договором складала суму в розмірі 28 364, 67 грн, яка складається з 21 246, 31 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6836, 27 грн – загальний залишок заборгованості за процентами, 282, 09 грн – загальний залишок заборгованості за пенею. Кредитний договір підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (заяві на погодження використання електронного підпису). У разі, якщо вказані документи підписано за допомогою електронного підпису, то він є аналогом власноручного підпису. Погодження використання електронного підпису між сторонами було досягнуто при проведенні верифікації і ідентифікації клієнта при первісному зверненні до Банку і підписанін Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку та Заяви про погодження використання УЕП. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101748593755075 від 30.05.2025 року у розмірі 28 364, 67 грн станом на 13.02.2026 року та понесені судові витрати по сплаті судового збору. 
Ухвалою від 24 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 15 червня 2026 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалено справу розглядати з повідомленням сторін. Відповідачці за місцем її реєстрації як ВПО було направлено судову повістку та матеріали. Судова повістка та матеріали, що направлялись відповідачу, повернулись до суду не врученими із відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою, тобто відповідачка не вважалась належним чином повідомленою про розгляд справи в суді, тому ухвалою від 15 червня 2026 року було вирішено проводити розгляд справи у заочному порядку, розгляд справи відкладено на 14 липня 2026 року, про місце, дату і час судового засідання повідомлено відповідачку ОСОБА_1 шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Відповідачці було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачку повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, яке розміщено 15 червня 2026 року. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив суд розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином згідно ч.11 ст 128 ЦПК українки з моменту поміщення оголошення на сайті судової влади України, 15 червня 2026 року, тобто завчасно, відзив на позов не поданий. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Судом встановлено, що 30.05.2025 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір № АВН0СТ155101748593755075, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 22 000,00 грн строком на 36 місяців, тобто до 29.05.2028 року, зі сплатою процентів у розмірі 85,00 % річних. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Заява підписана ОСОБА_1 власноручним цифровим підписом у мобільному додатку ABANK24. (а.с. 6 зв-8) До кредитного договору № АВН0СТ155101748593755075 також надано паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка». (а.с. 5 зв-6) Із меморіального ордеру від 30.05.2025 вбачається, що Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 22 000 грн відповідно до умов кредитного договору. (а.с. 11) Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 13.02.2026 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № АВН0СТ155101748593755075 від 30.05.2025 року становить 28 364, 67 грн, яка складається з 21 246, 31 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6836, 27 грн – загальний залишок заборгованості за процентами, 282, 09 грн – загальний залишок заборгованості за пенею. (а.с.10). 
При розгляді даної справи судом застосовуються наступні норми права. 
Відповідно до ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст 1048 ЦК України. Частиною 2 ст 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Відповідно до ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях у відповідності до ч.6 ст 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
Як встановлено в ході розгляду справи 30.05.2025 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», виявивши бажання укласти договір про надання банківських послуг та разом з нею подала заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою (рахунком). Згідно з пунктами 4, 5 кредитного договору (Заяви Клієнта), ліміт кредиту становить 22 000,00 грн та наданий на придбання товару зі строком повернення до 29.05.2028 року терміном 36 місяців. Відповідно до пункту 6 кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 85,00 % річних. У вказаному кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, зокрема орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування, в тому числі розмір кредиту, процентна ставка за користування кредитом, розмір відсотків, види та розміри комісій, а також відповідальність за порушення умов договору, тощо. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору договору. Також судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «А-Банк» виконало своєчасно і повністю, надававши відповідачці кредиті кошти. Із наданої позивачем інформації за укладеним договором вбачається, що відповідачка користується кредитними коштами, прострочивши виконання зобов`язання на погашення заборгованості, та на момент подачі позову до суду має заборгованість за кредитним договором. Судом встановлено, що відповідачкою порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення тіла кредиту та процентів за його користування, оскільки кредит нею не повернуто, проценти не сплачені. При цьому відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «А-Банк», не довела відсутності заборгованості, у той час як позивач довів існування між ним та відповідачкою кредитних зобов`язань, невиконання цих зобов`язань відповідачкою та розмір заборгованості, що утворився внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за договором. 
Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 13.02.2026 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 28 364, 67 грн, яка складається з 21 246, 31 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6836, 27 грн – загальний залишок заборгованості за процентами, 282, 09 грн – загальний залишок заборгованості за пенею. З врахуванням наведених вище положень законодавства відповідачка ОСОБА_1 порушила виконання зобов`язання перед позивачем, за що наступає цивільно-правова відповідальність, і тому має сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором разом з нарахованими процентами за користування кредитними коштами, що складає 28 082, 58 грн. 
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені в розмірі 282, 09 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Положення п. 18 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України» визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного, у даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідачки 282, 09 грн пені, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним. 
Тому позовні вимоги АТ «А-Банк» до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, у розмірі 28 082, 58 грн, яка складається з 21 246, 31 грн – заборгованості за тілом кредиту та 6836, 27 грн – заборгованості за нарахованими процентами. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище підстав. 
Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 13.02.2026 року (а.с. 31) позивачем було сплачено 2662 грн 40 коп. судового збору. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, що складає 99 % від пред`явленої до стягнення суми, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору, пропорційно задоволеній частині позову, що складає 2635, 78 грн. 

На підставі викладеного, керуючись ст.526, 530, 629, 1049, 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355 ЦПК України, суд  
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101748593755075 від 30.05.2025 року у розмірі 28 082 (двадцять вісім тисяч вісімдесят дві) грн 58 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у сумі 2635 (дві тисячі шістсот тридцять п`ять) грн 78 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: 

Позивач – Акціонерне товариство «АКЦЕНТ - БАНК» вул. Батумська, буд.11, м. Дніпро, 49074, код ЄДРПОУ-14360080. 

Боржник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації (ВПО) - АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .

Суддя Л.В.Тіщенко