Справа № 464/5988/25
пр.№ 2/464/322/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2026 м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:

позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом, поданим представницею Москаленко М.С., до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за договорами позики № 9195297590 та № 1272756 у загальному розмірі 48 531,94 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.03.2021 між ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» укладено кредитний договір № 9195297590. На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТзОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «Таскомбанк», останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 9195297590. 26.06.2024 між ТзОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, відповідно до якого, а також згідно з реєстром боржників до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача у сумі 28 323,34 грн, що складається з: 14 450 грн заборгованості по тілу кредиту, 1,34 грн – по відсоткам, 13 872 грн – по комісії. 
28.12.2021 між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1272756, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого та згідно з реєстром боржників № 3 від 16.08.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 208,60 грн, яка складається з: 6 000 грн заборгованості по тілу кредиту, 14 208,60 грн – по відсоткам. Всупереч умови вищевказаних договорів, відповідач коштів на погашення заборгованості не сплачував. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» у загальному розмірі 48 531,94 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Копію ухвали надіслано учасникам справи.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України).
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно зі ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.
15.03.2021 між ТзОВ «Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 9195297590, підписаний позичальником власноручним підписом, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику у власність грошові кошти (позику) у розмірі 14 450 грн строком на 12 місяців, безготівковим шляхом, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (у розмірі 10% від суми кредиту при наданні останнього, у розмірі 6 % щомісячно за користування позикою).
07.10.2016 між ПАТ «Таскомбанк» та ТзОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» укладено договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиту свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.
Копія Реєстру прав вимоги до позовної заяви, стороною позивача додана не була.
26.06.2024 між ПАТ «Таскомбанк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. 
Згідно реєстру права вимоги від 26.06.2024 позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 9195297590 від 15.03.2021 у розмірі 28 323,34 грн, що складається з: 14 450 грн заборгованості по тілу кредиту, 1,34 грн – по відсоткам, 13 872 грн – по комісії. 
Суд звертає увагу на те, що, як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора ТзОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» перейшло до правонаступника ПАТ «Таскомбанк» 07.10.2016, тобто задовго до укладення кредитного договору № 9195297590. Отже, за договором факторингу № ТАСЦФР-10-2018 від 07.10.2016 було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ПАТ «Таскомбанк» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, а на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, а тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
Оскільки ПАТ «Таскомбанк» право вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі Договору факторингу № НІ/11/9-Ф від 26.06.2024 ТзОВ «ФК «ЄАПБ».
Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17).
Таким чином, ТзОВ ТзОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від сплати заборгованості за Кредитним договором № 9195297590, укладеним 15.03.2021 між ним та ТзОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень».
Крім того, 28.02.2021 між ТзОВ «Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1272756, підписаний позичальником електронним підписом, відтвореним одноразовим ідентифікатором iz8hOPRLX9, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику у власність грошові кошти (позику) у розмірі 6 000 грн, строком на 29 днів, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника – НОМЕР_1 , а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (процентна ставка фіксована, у розмірі 0,79 % за день користування позикою, а уразі понадстрокового користування 2,70 % в день).
14.06.2021 між ТзОВ «Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого, а також згідно з додатковими угодами № 2 від 28.07.2021, № 4 від 16.08.2021, актом прийому-передачі реєстру боржників № 3 від 16.08.2021, витягом з реєстру боржників № 3 від 16.08.2021, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за договором позики № 1272756, боржником за яким є ОСОБА_1 , в сумі 20 208,60 грн, що складається з: 6 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 14 208,60 грн – за відсотками.
Покликаючись на невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за укладеними договорами позики, позивач надає розрахунок заборгованості складений ним самим, за договором позики № 9195297590 від 15.03.2021, згідно якого заборгованість за вказаним договором становить 28 323,34 грн, що складається з: 14 450 грн заборгованості по тілу кредиту, 1,34 грн – по відсоткам, 13 872 грн – по комісії; та розрахунок заборгованості за договором позики №1272756 від 28.02.2021, складений первинним кредитором, що становить 20 208,60 грн, і складається з: 6 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 14 208,60 грн – за відсотками.
Водночас, у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Положеннями ч. 2 ст. 41, ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
Разом з тим, позивачем, на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за вказаними договорами не долучено документів, передбачених Законом України «Про платіжні послуги» та ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.
На підтвердження наявної у відповідача заборгованості перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ», позивачем надано копії укладених договорів, а також складені розрахунки заборгованості.
При цьому, надані розрахунки є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися на виконання умов укладених договорів позики (кредитних договорів) кошти відповідачу. Більше того, такі розрахунки не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому такі самі по собі без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності у нього заборгованості. 
Таким чином, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений в розрахунку, є правильним.
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 року в справі № 916/2286/16, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.
Надані позивачем договори факторингу та витяги з реєстру боржників до договору факторингу, самі по собі не є належними та достатніми доказами наявності заборгованості та її розміру, оскільки будь-яких доказів перерахування позики на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТзОВ «ФУ «ЄАПБ», що має наслідком відмову у позові в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 78-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 вересня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча    Людмила САБАРА