Справа № 750/4914/26
Провадження № 2/750/2774/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар судових засідань – Суконнова В.М., 
за участі представника відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» (далі – Позивач) звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 (далі – Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 29452-09/2023.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав надавши на вказаний Відповідачем картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 8 000 грн, тоді як Відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється, внаслідок чого його заборгованість по кредиту склала 80000,00 грн.
29 березня 2024 року між TOB «АВАНС КРЕДИТ» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29032024, за яким Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 46000,00 грн.
Позивач просить стягнути на його користь із Відповідача заборгованість за договором та судові витрати. Розгляд справи просив провести без участі представника Позивача, у разі неявки Відповідача у визначені судом час і дату, просив ухвалити заочне рішення.
Ухвалою суду від 30.04.2026 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 13.07.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників.
Відповідач засобами поштового зв`язку надіслала відзив на позовну заяву, де заперечила проти задоволення позовних вимог. Зокрема зазначила, що Позивачем не доведено факту набуття права вимоги за Договором факторингу № 29032024 від 29.03.2024. Щодо вимоги про стягнення відсотків за кредитом в розмірі 72 000 грн Відповідач категорично заперечує та вважає що задоволення вимоги про стягнення відсотків за кредитом можливе лише в сумі основного боргу, а саме 8000,00 грн, аргументуючи це прийнятим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Також Відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, згідно з якою якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
02 червня 2026 року від Позивача через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, де зокрема зазначено що усі документи на підтвердження відступлення права вимоги за даним кредитним договором додано до позовної заяви, а саме: копію Договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року, копію Витягу із реєстру боржників до Договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року, що всупереч доводам відповідача містить достатні дані, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, містить підписи сторін та скріплений печатками, акт приймання-передачі Реєстру боржників, копію платіжного доручення до Договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року.
Крім того, наголошує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.02.2024 року у справі № 911/94/23 року Верховний Суд зазначає, що договір, який є обов`язковим для його сторін, містить в собі погоджені ними умови, на яких сторони домовилися реалізувати свої права та обов`язки, тобто виконати свою частину зобов`язання. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, кожна зі сторін у зобов`язанні після узгодження своєї волі, вираженої у формі договору, має розумні сподівання добросовісного дотримання і виконання домовленостей з боку іншої сторони. Водночас зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або законом. Верховний Суд наголошує, що таке невиконане зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору. Закінчення строку дії договору не дає сторонам права відійти від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення та діяти на свій власний розсуд. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало Відповідачу грошові кошти на споживчі потреби. Відповідач у свою чергу порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором.
Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що копія платіжної інструкції, яка надана Позивачем на підтвердження перерахування коштів по договору факторингу, містить лише доручення банку про здійснення фінансової операції, проте не містить доказів її фактичного проведення, тобто перерахування коштів. За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджено перехід права вимоги до Позивача від первісного кредитора.
Крім того, розмір нарахованих процентів за користування кредитом у 9 разів перевищує суму тіла кредиту, що створює дисбаланс на користь Позивача та призводить до безпідставного його збагачення за рахунок Відповідача. Розумним та обгрунтованим розміром суми процентів може бути 8 000 грн, тобто 100% тіла кредиту.
Також представник Відповідача заявив про необгрунтованість заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
22 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 29452-09/2023 (а.с. 15-19). 
Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору «реквізити та підписи сторін». 
Згідно з п. 1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. визначено, що кредит надається строком на 360 днів з поверненням 15.09.2024. Згідно п. 1.4.-1.4.1 договору процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 договору. Пунктом 1.4.2 Договору визначено, що якщо клієнт 16.10.2023 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, він отримає індивідуальну знижку на перший платіж.
Відповідно до п. 1.5 договору детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього Договору (а.с. 20-21).
Пунктом 1.6 Договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5169-36хх-хххх-1673 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Згідно з додатком №1 до договору ТОВ «Аванс Кредит» та Відповідач погодили графік платежів за кредитним договором. Вказаний додаток підписаний директором ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора).
Згідно з інформаційним повідомленням споживача, позичальник передав ТОВ «Аванс Кредит» свої персональні дані, зокрема про дату та рік народження, РНОКПП, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор, електронну адресу тощо (а.с. 25 на звороті-26).
Із заявки-анкети на отримання фінансового кредиту від 23.12.2023 вбачається, що Відповідачем надано персональні дані та номер картки № НОМЕР_1 хх-хххх-7444 (а.с. 21 на звороті-22).
Відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому міститься основна інформація щодо умов кредитування (а.с. 23-25).
Згідно з копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.06.2025, адресованої ТОВ «Аванс кредит», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України 21/788-рк від 01.05.2023. Між товариствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022. Відповідно до зазначеного договору 22.09.2023 було перераховано на платіжну картку клієнта № 5169-36хх-хххх-1673, в системі iPay.ua кошти у розмірі 8000,00 грн (а.с. 27).
Відповідно до розрахунку заборгованості по договору, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 46000,00 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту – 8000 грн та за нарахованими відсотками 38000,00 грн (а.с.27 на звороті-28).
29 березня 2024 року між TOB «АВАНС КРЕДИТ» та Позивачем укладено Договір факторингу №29032024, за яким Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 46000,00 (а.с.32-36).
Відповідно до підписаного сторонами Реєстру боржників від 29.03.2024 до Договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 (а.с. 37), ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимог до Відповідача в сумі 46000,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; за нарахованими відсотками 38000,00 грн.
Згідно з актом прийому - передачі Реєстру боржників від 29.03.2024 до договору факторингу ТОВ «Аванс Кредит» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр боржників кількістю 7414, загальна сума заборгованості складає 184 833 621,84 грн (а.с. 37 на звороті).
Відповідно до платіжної інструкції від 01.04.2024 Позивач перерахував ТОВ «Аванс Кредит» плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 (а.с. 38).
Отже, Позивач набув право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 29452-09/2023.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору та обставини переходу прав вимоги до Позивача як нового кредитора.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, протягом всього періоду кредитування нараховувалися відсотки за процентною ставкою 2,5 %.
Підпунктом 6 пункту 5 Закону № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі – Закон № 3498-IX)стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 29452-09/2023 укладено 22 вересня 2023 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжував діяти до 15 вересня 2024 року, відтак положення наведеного Закону застосовуються до укладеного між сторонами договору.
Отже, норма закону, якою обмежується нарахування процентів розміром 2,5 % на день у даному випадку діє щодо заборгованості за період з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно, а норма, якою обмежується нарахування процентів розміром 1,5% на день, діє щодо заборгованості за період з 23.04.2024 по 20.08.2024. Починаючи з 21.08.2024 граничний розмір процентів обмежується 1% на день.
Отже, за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (120 днів) Позивач безпідставно нараховував щоденні проценти у розмірі 2,5% (200 грн), оскільки такий розмір був обмежений 1,5% (120 грн), а за період з 21.08.2024 по 15.09.2024 (26 днів) такий розмір був обмежений 1% (80 грн).
Таким чином, розмір нарахованих відсотків за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 має становити 14400,00 грн (120 х 120), а за період з 21.08.2024 по 15.09.2024 має становити 2080,00 грн (26 х 80).
Різниця становить 12720 грн, на які має бути зменшений загальний розмір заборгованості, визначений Позивачем.
Суд відхиляє посилання Відповідача на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, щодо можливості зменшення розміру відсотків річних. У цьому рішенні суду касаційної інстанції предметом розгляду була можливість/неможливість зменшення судом розміру відсотків, визначених договором, як відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення юридичною особою грошового зобов`язання. У цій справі позивач стягує виключно відсотки за користування тілом кредиту у межах строку дії договору, які не є відповідальністю за прострочення зобов`язання і визначені умовами укладеного між сторонами правочину, з якими відповідач ознайомлений, що засвідчив підписом. Висновки судів апеляційної інстанції не є обов`язковими для врахування.
Стосовно доводів про непропорційність заявлених до стягнення відсотків, суд звертає увагу, що при оформленні кредиту, Відповідач була ознайомлена з усіма його істотними умовами і свідомо та добровільно їх прийняла. Натомість, саме з метою правового врегулювання питань пропорційності та обгрунтованості нарахування відсотків фінансовими установами у кредитних правовідносинах, Верховною Радою України було ухвалено Закон № 3498-IX від 22.11.2023 про обмеження розміру таких нарахувань, який у даному випадку застосовано судом.
На підставі дослідження та оцінки наявних у матеріалах справи доказів, аналізу норм законодавства, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.
Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Апологет» на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с. 41).
Згідно із копією акту № 262 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 10 квітня 2026 року вартість послуг, наданих Адвокатським об`єднанням «Апологет» позивачу, становить 8000 грн. (а.с. 41 на звороті).
Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 3000 грн.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з Відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів; код ЄДРПОУ – 35234236) заборгованість за кредитним договором № 29452-09/2023 від 22.09.2023 у розмірі 67280 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень.
Стягнути ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 08 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000 (три тисячі) у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олег КОСЕНКО