ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/22228/26
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом, у якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Тетяни Сладь від 27.05.2026 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №70596763;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження №70596763 з виконання виконавчого листа №240/13673/21 від 30.11.2022 та вчинити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» примусові дії, спрямовані на повне стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишку нарахованої суми доплати на виконання судового рішення у розмірі 148991,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.05.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Тетяною Сладь було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення визнаної суми боргу за рішення суду від 26.11.2021 по справі №240/13673/21. Вважає вказану постанову державного виконавця протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 30.06.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 30.06.2026, за клопотанням позивача, залучено до участі у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що під час проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження №72931975 державним виконавцем встановлено, що рішення суду не виконується боржником у частині виплати нарахованих сум. Невиконання рішення відбувається та із незалежних від управління підстав, що свідчить про поважність невиконання судового рішення. Тому, відсутні підстави для скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.05.2026.
Третя особа пояснень до суду не подала.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 по справі №240/13673/21 позов ОСОБА_1 задоволено, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.04.2019 належної йому пенсії з урахуванням усіх складових грошового забезпечення відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 за вих. №2598 від 29.04.2021 (номер особової справи хз73396) про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними станом на 05.03.2019.
На виконання вказаного рішення 30.11.2022 судом було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання.
21.12.2022 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження №70596763 за виконавчим листом по справі №240/13673/21 та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження №70596763 листом від 13.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що у результаті перерахунку на виконання рішення суду загальний розмір пенсії з 01.04.2019 складає 10520,45 грн. З 01.02.2022 виплата проводиться в перерахованому за рішенням суду розмірі, а саме 13187,40 грн. На виконання рішення суду нараховано доплату за період з 01.04.2019 по 31.01.2022 в розмірі 149757,80 грн. Рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Однак в управління відсутнє достатнє фінансування для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Боржник також зазначив, що станом на дату надіслання листа, виплачено заборгованість за рішеннями судів, які набрали чинності по 30.06.2020. Тому, боржником проведено комплекс заходів для повного та неухильного виконання рішення суду від 26.11.2021 по справі №240/13673/21. Виплата заборгованості пенсійних виплат за судовим рішенням може бути здійснена за умови надходження відповідного фінансування.
Головним державним виконавцем винесено 28.04.2026 вимогу виконавця, якою зобов`язано боржника в 5-денний термін з моменту отримання вимоги виконати рішення суду та надати підтверджуючі документи про його виконання.
05.05.2026 надійшла відповідь на вимогу державного виконавця. Згідно повідомлення боржника рішення суду виконано в частині нарахування. У результаті перерахунку на виконання рішення №240/13673/21 розмір пенсії з 01.04.2019 становив 10520,45грн. За період з 01.04.2019 по 31.01.2022 нараховано доплату в розмірі 149757,80 грн. З 01.02.2022 виплата пенсії здійснюється в перерахованому на виконання рішення суду розмірі. Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 (далі — Порядок №821). В жовтні 2025 року розпочато виплату заборгованості за минулий час в сумі визначеної Пенсійним фондом України пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік. ОСОБА_1 виплачено заборгованість за рішенням суду за минулий час в жовтні - грудні 2025 року в сумі 187,35 грн. щомісячно. У 2026 році позивачу виплачено заборгованість за рішенням суду за минулий час: у лютому - 103,00 грн., у березні - 101,00 грн., у квітні 2026 - 100,00 грн. Перерахована пенсія буде продовжуватись виплачуватись згідно з Порядком в межах встановлених бюджетних асигнувань. Додатково повідомив, що до переліку рішень суду, за якими буде здійснюватися виплата, включена заборгованість за минулий час за рішенням суду по справі №240/13673/21 від 26.11.2021. Отже, Головне управління забезпечило вжиття всіх належних заходів, спрямованих на виконання рішення суду.
27.05.2026 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Роз`яснено стягувачу право звернення до суду, що видав виконавчий документ, із заявою про зміну способу виконання рішення суду на стягнення не виплаченої заборгованості для подальшого пред`явлення виконавчого документа та ухвали про зміну способу до державної казначейської служби за місцем знаходження боржника з метою подальшого отримання невиплаченої заборгованості.
Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення
Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону №1404 передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII).
Отже, державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.
Щодо підстав для повернення виконавчого листа стягувачу, то такі визначаються статтею 37 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Отже, на думку суду, застосування вказаної підстави можливе лише щодо виконавчого документа про звернення стягнення на майно на кошти та інше майно боржника, порядок здійснення якого регламентується нормами розділу VII Закону №1404-VIII (ст.ст. 48-62).
Разом з тим предметом виконання у виконавчому провадженні №70596763 є виконавчий лист суду про зобов`язання боржника до вчинення певних дій, тобто рішення немайнового характеру, виконання якого здійснюється в порядку, визначеному розділом VII Закону України №1404-VIII (статті 63 – 67).
Відтак у даному випадку повернення виконавчого документа стягувачу за пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII є неправомірним.
Крім того, суд зауважує, що для повернення виконавчого листа стягувачу із цих підстав необхідними є такі умови:
- наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення;
- наявність встановленої законом заборони щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
- внаслідок наявності вищезазначених заборон виключається можливість виконання відповідного рішення.
Втім, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на норми закону, яким встановлено заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника або заборону на проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.
Крім того, приймаючи відповідну постанову, державний виконавець фактично лише описав обставини виконання судового рішення, повідомлені боржником, які, на думку виконавця, унеможливлюють вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження".
При цьому постанова не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.
Відповідач обґрунтовує правомірність постанови тим, що невиконання судового рішення в частині виплати стягувачу грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Проте суд такі доводи відхиляє, оскільки відповідачем не конкретизовано норму закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, або ж норму закону, яким встановлено заборону на проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Також суд зауважує, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців (ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").
Відтак посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові на Порядок №821 не може бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачу з мотивів існування окремого порядку виконання рішення суду в частині виплати недоплаченої особі пенсії.
Крім того, цей Порядок не встановлює відповідних правових наслідків для виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є таким, що не ґрунтується на нормах закону.
При цьому додатково враховуються висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду в подібних правовідносинах, наведені у постанові від 21.02.2022 у справі №120/15273/21-а.
Суд також звертає увагу відповідача, що після повернення виконавчого документа відповідно до постанови від 27.05.2026 набрало законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №320/51895/25, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026. У рішенні Постанову №821 визнано протиправною та нечинною. Суд у цьому рішенні зазначив, що Порядок №821 «змінює саму природу судового захисту» та підпорядковує виплату спеціальному режиму часткової, відстроченої та асигнувально залежної виплати, що прямо суперечить конституційній нормі про обов`язковість виконання судового рішення та частині другій статті 5 Закону №1058-IV, яка відносить визначення порядку здійснення пенсійних виплат до виключної компетенції закону.
Оскільки Постанову №821 визнано протиправною та нечинною судовим рішенням, що набрало законної сили, цей нормативно-правовий акт втратив чинність і не підлягає застосуванню органами Пенсійного фонду України. Відтак з моменту набрання законної сили рішенням у справі №320/51895/25 відповідач не має жодних правових підстав здійснювати виплату пенсії позивача із застосуванням вказаної постанови.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем передчасно та неправомірно винесено постанову від 27.05.2026 про повернення виконавчого документу стягувачу, виданого Житомирським окружним адміністративним судом у справі №240/13673/21 у виконавчому провадженні №70596763.
Згідно частини 1 статті 41 Закону №1404-VIII у разі визнання судом постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною чи скасування постанови у встановленому законом порядку, а також у разі надходження рішення про скасування заходів забезпечення позову, заяви стягувача про відновлення виконавчого провадження за рішенням про встановлення побачення з дитиною виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня після одержання виконавцем відповідного рішення.
Отже, зазначеною нормою Закону №1404-VIII встановлено обов`язок державного виконавця поновити виконавче провадження, а тому такий обов`язок по вчиненню дій, спрямованих на примусове виконання рішення, виконавець має в силу закону.
Враховуючи вказане, додаткове накладення на виконавця подібного обов`язку на підставі рішення суду, як про це просить позивач, є необґрунтованим і така вимога не може бути задоволена.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.12.2021 року по справі №520/6495/2020.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (майдан Соборний, 1, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10014, код ЄДРПОУ: 45798761) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 27.05.2026 ВП №70596763 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Черноліхов

14.07.26