ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2026 р.         м. Чернівці 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та його захисника - адвоката Алексюка О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 липня 2026 року, - 
ВСТАНОВИВ:
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 липня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Згідно постанови районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 700305, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.06.2026 о 21.56 год знаходячись в м. Чернівці, проспект Незалежності, 86, керував транспортним засобом марки «БМВ Х6» д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Чим порушив пункт 2.5 правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На вказану постанову особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову судді, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов

ЄУНСС: 727/9311/26      Головуючий у І інстанції: Гавалешко П. С.
НП: 33/822/353/26      Головуючий в апеляційній ін-ції: Давній В. П.
формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою необґрунтоване судове рішення. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.
Зазначає, що підставами для скасування оскаржуваної постанови суду є: - відсутність доказів на підтвердження факту керування ним вищевказаним транспортним засобом; - незаконна зупинка поліцейськими його транспортного засобу; - відсутність безперервного відеозапису з нагрудних камер поліцейських; - порушення права на захист; - порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Алексюка О. В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного. 
Згідно приписів ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до норм ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це фундаментальний правовий принцип і правова доктрина, яка передбачає, що жодна людина не є вище закону, що ніхто не може бути покараним державою, крім як за порушення закону, і що ніхто не може бути засудженим за порушення закону іншим чином, ніж у порядку, встановленому законом.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Вимогами статей 245, 251, 252, 280 КУпАП встановлено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, не дотримався.
Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції посилався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 700305 від 22.06.2026 року (а. с. 1-3); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 4); направлення до ЧОНД на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху від 22.06.2026 року, (а. с. 5); відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а. с. 9).
Вказані докази, апеляційний суд, не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.
Так, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 , може бути лише особа, яка керує транспортним засобом (водій).
Положеннями п. 1. 5 ПДР України встановлено, що водій – це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення є закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.
Отже, факт керування особою транспортним засобом є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому для висновку про наявність складу правопорушення такий факт повинен бути встановлений та доведений доказами.
З наявного в матеріалах справи відеозапису щодо складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 вбачається, що відеозапис розпочинається із того, що свідок вказує, що всі, хто був у машині, повиходили, та повтікали. Далі поліцейські підходять до групи осіб, запитують документи. ОСОБА_1 заперечує, що транспортний засіб належить йому, каже, що його компанію ніхто не зупиняв. Після чого поліцейський оголошує ОСОБА_1 , ознаки сп`яніння: поведінка, яка не відповідає дійсності, запах алкоголю з порожнини рота та пропонує огляд у лікаря нарколога, при цьому, поліцейським не було зазначено суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обставин, які давали йому підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Також, на вказаному відеозаписі відсутня процедура виявлення ознак алкогольного сп`яніння. 
За змістом апеляційної скарги, ОСОБА_1 категорично заперечував факт зупинки його автомобіля поліцейськими, факт керування ним вищевказаним транспортним засобом та наявність у нього 22.06.2026 року ознак будь-якого сп`яніння та вказував, що у стані чи з ознаками алкогольного сп`яніння останній не перебував.
Звертав увагу суду на те, що огляд на стан сп`яніння законодавство пов`язує виключно з фактом зупинки транспортного засобу. Знаходження біля транспортного засобу, не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначені обставини підтвердив апелянт в судовому засіданні апеляційного суду.
При цьому, наявний в матеріалах справи відеозапис не дозволяє зробити висновків про те, чи були у водія наявні ознаки, які вказані поліцейським у протоколі, акті огляду, або у постанові суду, оскільки згідно до відеозапису, наявність таких ознак поліцейський у водія не встановлював та не перевіряв. 
До того ж, вищевказаний відеозапис, в порушення вимог розділу ІІ Інструкції не є безперервним та складається з фрагментів. Наявність «часових прогалин» свідчить про вибіркове фіксування подій, що є неприпустимим, а тому, такий доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд визнає недопустимим, оскільки такий отриманий з порушенням вимог закону.
Разом з цим, апеляційним судом із вищевказаного відеозапису було встановлено, що на ньому відсутня фіксація складання даних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не дивлячись на те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису щодо складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 вбачається наявність свідків, однак, на противагу встановленому, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 700305 зазначено, що свідки не залучалися. Відповідно їх і не було допитано в судовому засіданні, що в свою чергу свідчить про відсутність факту керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом. 
Таким чином, працівники поліції не здійснили належної та всебічної перевірки всіх об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння особи, обмежившись лише формальним складанням протоколу та інших документів, в які були внесені відомості, що не підтверджуються фактичними обставинами, що може свідчити про упередженість або недобросовісний підхід до виконання службових обов`язків. 
Не містяться в матеріалах справи і відомості щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, чи про тимчасове затримання транспортного засобу шляхом блокування.
Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Однак, уповноважений орган не надав суду доказів, які би спростовували вище вказані твердження апелянта.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1  22.06.2026 року о 21 год 56 хв. у м. Чернівці по проспекту Незалежності 86, транспортним засобом марки BMW X6 , державний номерний знак НОМЕР_1 .
Відеозапис, долучений до матеріалів справи, не містить моменту зупинки ОСОБА_1 , а починається із моменту коли до компанії людей, які стоять на вулиці підходять поліцейські.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що факт керування ОСОБА_1 , транспортним засобом не доведений, а тому він не може бути суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оскільки безпосередньо уповноваженою особою не було встановлено сам факт керування особою транспортним засобом до його зупинки, подальша вимога інспектора поліції до даної особи пройти огляд на стан сп`яніння, носить неправомірний характер.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що уповноваженою особою при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушено вимоги КУпАП та Інструкції, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 130, 294 КУпАП, Чернівецький апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 липня 2026 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий, суддя 
Чернівецького апеляційного суду     В. П. Давній