№ 207/3746/26 
№ 2/207/3148/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м.Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Бушанської О.В.
за участю секретаря судового засідання Трохименко К.О.
представника позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу
за позовом ОСОБА_4 
до ОСОБА_2 
про розірвання шлюбу
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; витрати на сплату судового збору покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини між ними припинені з 22.05.2025. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Підстав для примирення немає. 
Ухвалою суду від 03.08.2026 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 31.08.2026 на 11:40 годин.
У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, однак просить суд залишити питання часу припинення шлюбних відносин на розсуд іншого суду в провадженні, де ця обставина має значення та має бути належним чином доведена. Відповідач заперечує, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені 22.05.2025. Шлюбні відносини із позивачем стали руйнуватися протягом останніх 4 років, спільне проживання, ведення спільного господарства та спільного бюджету фактично припинено у квітні 2026 року. 
У відповіді на відзив представник позивача вказує, що повідомлені відповідачем обставини щодо припинення шлюбних відносин між сторонами у квітні 2026 року, не правдиві та спотворені, не підтверджуються жодними доказами та є тільки суб`єктивними твердженнями сторони відповідача. Крім того, представник позивача просила покласти на відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 1331,20 грн та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн.
Крім того, представник позивача просить долучити до матеріалів справи додаткові докази, а саме: копію акті на підтвердження проживання/непроживання осіб від 11.05.2026 №65; копію матеріалів адміністративної справи №207/3202/25; копію кредитного договору, позовну заяву про поділ майна подружжя; відеодоказ від 06.04.2026.
У наданих запереченнях представник відповідача зазначає, що з огляду на позицію сторін, питання дати припинення шлюбних відносин є спірним. Час припинення спільного проживання подружжя не має жодного значення для вирішення позову про розірвання шлюбу, тому просить суд не встановлювати у рішенні будь-яких спірних фактів, що не мають жодного відношення до предмету позову.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, представник відповідача просить відмовити позивачу у відшкодування її витрат на правничу допомогу в повному обсязі, оскільки позивачем порушений порядок визначення суми судових витрат в частині витрат на правничу допомогу, передбачений ст.134 ЦПК України.
Також представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні клопотання про долучення додаткових доказів, оскільки ці докази не мають ніякого відношення до суті позовної вимоги та подані з порушенням порядку подання доказів по справі, передбаченого ст.83 ЦПК України.
31.08.2026 розгляд справи відкладено до 14.09.2026 до 13:00 годин.
14.09.2026 у судове засідання з`явились представник позивача, відповідача та його представник, які надали відповідні пояснення.
Так, представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 22 травня 2025 року, відносини між ними неприязні. Примирення між ними неможливо.
Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з квітня 2026 року вони проживають окремо, примирення між ними неможливо.
Представник відповідача пояснила, що звернення позивача до суду з даним позовом є зловживанням процесуальними правами, оскільки сторони не були позбавлені можливості розірвати шлюб через органи РАЦС. У даному випадку метою розірвання шлюбу в судовому порядку є встановлення часу припинення спільного проживання подружжя. 
Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 03.08.1991 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Новомосковської міської ради, актовий запис №381.
Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.
Шлюбні відносини між сторонами не склалися, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
За приписами ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч.1 ст.55 СК України).
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
В силу ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що спільне подружнє життя між сторонами фактично припинено, спільне господарство не ведеться, подальше збереження сім`ї та примирення між сторонами неможливе та суперечить їх інтересам, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України).
Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Щодо клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, суд враховує наступне.
Частиною другою ст.83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України).
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що надані представником позивача додаткові докази не були подані разом із позовною заявою, заявником не обґрунтовано неможливість подання таких доказів у встановлений строк, суд не приймає до розгляду вказані докази.
Частиною першою ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду даної справи по суті, тому суд доходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору та стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору.
Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд враховує наступне. 
Згідно з ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.
Представником позивача у позовній заяві зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат, який позивач планує понести на сплату судового збору становить 1331,20 грн. Попереднього (орієнтовного) розрахунку суми інших судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, не надано. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Керуючись ст.ст.141, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити у повному обсязі.
Розірвати шлюб, укладений 03.08.1991 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Новомосковської міської ради, актовий запис №381.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Повернути ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп., сплаченого при поданні позовної заяви (квитанція №4546-7498-7498-1073-9855 від 28.07.2026).
У задоволенні вимоги позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн - відмовити. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Бушанська