ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 240/2673/24
адміністративне провадження № К/990/34884/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Дубка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року (суддя Окис Т.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (колегія у складі суддів: Граб Л.С., Сторчака В.Ю., Матохнюка Д.Б.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні за 12 років служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 12 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні.
Позов мотивовано тим, що відповідач виплатив позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні не в повному обсязі, оскільки розрахував її розмір з календарної вислуги років, а не пільгової.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 20 травня 2025 року, яке залишив без змін Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 серпня 2025 року, відмовив у задоволенні позову.
Суд першої інстанції мотивував висновки тим, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги» є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна. За обставинами цієї справи позивач, маючи 10 і більше років вислуги, набув право на отримання одноразової грошової допомоги, обчислення розміру якої здійснюється за кожний повний календарний рік служби. Відповідач здійснив нарахування і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 7 років 04 місяці 08 діб календарної служби відповідно до пункту 1 розділу ХХХІІ «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260). Зважаючи на це, суд констатував відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби з урахуванням 5 років пільгового стажу та відмовив у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками та залишив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року без змін.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
У касаційній скарзі представник позивача просив скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року в цій справі й ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Підставою касаційного оскарження заявник указав пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у межах якої зазначив, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393) та пункт 8 розділу ХХХІІ Порядку №260, зокрема, не врахували висновок з питання застосування зазначених правових норм, викладений у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року в справі №580/2497/21.
Скаржник вважає, що з огляду на зміст наведених правових норм, строк календарної вислуги років для обчислення грошової допомоги при звільненні має бути визначений з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються у пільговому обчисленні, а отже, позивач має право на грошову допомогу при звільненні за повні календарні роки служби з урахуванням періодів проходження служби, які зараховуються до календарної вислуги років на пільгових умовах.
Позиція інших учасників справи
У відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні касаційної скарги, яку подав представник позивача, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року в цій справі просив залишити без змін. На його переконання, суди попередніх інстанцій розглянули справу з дотриманням норм матеріального і процесуального права, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку та правильно констатували відсутність підстав для задоволення позову.
Рух касаційної скарги
19 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Дубка С.М., яку він подав в інтересах ОСОБА_1 .
Ухвалою від 04 вересня 2025 року Верховний Суд залишив цю касаційну скаргу без руху та установив скаржникові десятиденний строк для усунення недоліків цієї скарги шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, зазначенням того, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
12 вересня 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 04 вересня 2025 року від представника позивача надійшла уточнена касаційна скарга. 
Ухвалою від 16 жовтня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Дубка С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року в цій справі.
Ухвалою від 11 серпня 2026 року Верховний Суд призначив справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 12 червня 2023 року №129-РС позивача звільнено з військової служби у відставку (за станом здоров`я) та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2023 року №167 виключено з 12 червня 2023 року зі списків особового складу частини.
Станом на 12 червня 2023 року вислуга років позивача становила: загальна - 12 років 04 місяці 16 діб, з яких календарна вислуга років 07 років 04 місяці 08 діб та пільгова 5 років 00 місяців 08 діб.
При звільненні позивачу нараховано і виплачено грошову допомогу при звільненні з розрахунку 7 років служби.
У жовтні 2023 року представник позивача направив до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про надання інформації щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, однак відповіді не отримав.
Уважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні, обчисленої із загальної кількості років служби, протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права й акти їх застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час звільнення позивача; далі - Закон №2011-XII) грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За змістом абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (перше речення).
Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок №260.
Згідно з пунктом 1 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до пункту 8 цього ж розділу Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 Постанови №393.
Абзацом третім пункту 10 Постанови №393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи
За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційне провадження у цій справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з метою перевірки доводів скаржника про неврахування судами при вирішенні цього спору висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 квітня 2022 року в справі №580/2497/21.
Спірні відносини у зазначеній справі виникли у зв`язку зі стверджуваною позивачем неповнотою нарахування і виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до Порядку №260 та Постанови №393. За обсягом установлених у справі обставин, станом на день звільнення позивача, стаж його служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років складав: 21 рік 08 місяців 22 дні, вислуга років на пільгових умовах - 10 років 01 місяць 20 днів. Відповідач виплатив позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 21 рік 08 місяців 22 дні (календарна вислуга років). Звертаючись до суду, позивач указував на протиправність невиплати відповідачем йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням також 10 років пільгового стажу.
Суди першої та апеляційної інстанції у задоволенні позову відмовили, керуючись тим, що для визначення розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років, а отже доводи позивача, що одноразова грошова допомога при звільненні має виплачуватися з врахуванням пільгового стажу є безпідставними.
Переглядаючи судові рішення, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що за правилами правових норм, які регулюють спірні правовідносини, одноразова грошова допомога у зв`язку із звільненням зі службу виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Верховний Суд також зауважив, що в аспекті спірних правовідносин раніше, зокрема, у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20 та від 27 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.005965, сформував правову позицію відповідно до якої поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до часини другої статті 15 Закону №2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».
Понад те, Верховний Суд вважав правильним висновок суду апеляційної інстанції, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.
Із цих міркувань Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби з врахуванням 10 років пільгового стажу.
Повертаючись до справи, яка переглядається, судами встановлено, що позивач маючи 10 і більше років вислуги набув право на отримання одноразової грошової допомоги, обчислення розміру якої здійснюється за кожний повний календарний рік служби. 
Військова частина НОМЕР_1 здійснила виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 7 років 04 місяці 08 діб календарної служби відповідно до пункту 1 розділу ХХХІІ «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку №260.
Зважаючи на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби з врахуванням 5 років пільгового стажу.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає позиції Верховного Суду з питання застосування правових норм у подібних правовідносинах, викладеній у постановах від 29 квітня 2022 року у справі №580/2497/21 та від 25 листопада 2024 року у справі №320/14700/21.
Отже, доводи скаржника про застосування судами попередніх інстанцій пункту 8 розділу ХХХІІ Порядку №260 без урахування висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 29 квітня 2022 року у справі №580/2497/21, не підтвердилися під час касаційного перегляду справи. Водночас у названій постанові Верховний Суд не застосовував і не вирішував питання щодо застосування пункту 3 Постанови №393, який встановлює правила для визначення розміру пенсії відповідних осіб.
Із цих міркувань Верховний Суд відхиляє доводи скаржника, наведені у межах підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як необґрунтовані.
Беручи до уваги викладене, Суд дійшов висновку, що наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на положення статті 350 КАС України, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Дубка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року в справі №240/2673/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду