Справа № 367/7638/26
Провадження №3/367/1751/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 липня 2026 року         місто Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Білогруд О.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якій роз`яснено положення статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, іншого учасника ДТП – ОСОБА_2 , вивчивши матеріали, які надійшли з Відділу поліції № 2 (м. Ірпінь) Бучанського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , 
за статтею 122-4 КУпАП, 
установив:
до Ірпінського міського суду Київської області надійшла справа з протоколом (серії ЕПР1 №689388 від 10.06.2026) стосовно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справи передано для розгляду судді Білогруд О.О.
22.06.2026 від ОСОБА_1 до суду надійшли пояснення та уточнення до протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 689388 та серії ЕПР1 № 689382 від 10.06.2026, у яких зазначено, що 06.06.2026 близько 08:00 ОСОБА_1 виїжджав з автостоянки, керуючи автомобілем Сітроен С4, номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, торкнувся по дотичній пластиковим порогом свого авто правого кута переднього бампера автомобіля, що стояв поруч – Фольксваген Гольф, НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 – індивідуальний номерний знак). Торкання було незначним, таким, що ОСОБА_1 його не відчув, не зупинився та поїхав по своїм справам. 10.06.2026 до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 і сказав, а також показав запис з камер відеоспостереження, на якому видно мінімальне наближення авто ОСОБА_1 до авто ОСОБА_2 . При огляді пошкоджень автомобілів дійшли висновку, що торкання дійсно було, за взаємною згодою було викликано патрульну поліцію, яка зафіксувала ДТП, а також склала протокол про адміністративне правопорушення про ДТП серії ЕПР1 № 689382 по статті 124 КУпАП. Згідно зі статтею 124 КУпАП ОСОБА_1 повністю визнає свою вину та готовий нести відповідальність. Крім того, патрульна поліція склала протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 689388 про залишення місця ДТП, за що передбачена відповідальність статтею 122-4 КУпАП. Умислу залишити місце ДТП ОСОБА_1 не мав, зіткнення не відчув та не помітив через відсутність пошкоджень на його авто, дізнався про пошкодження лише 10.06.2026, а незначне пошкодження іншого автомобіля не дає підстав припустити, що ОСОБА_1 мав відчути дотик автомобіля. Під час складання схеми ДТП у розділі «Перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу отриманих внаслідок ДТП» зазначено, що пошкодження автомобіля ОСОБА_1 відсутні. Крім того, автомобіль ОСОБА_1 застрахований в СК «Арсенал Страхування» , страховий поліс ОСЦПВ 238272585, який передбачає компенсацію страховою компанією витрат на відшкодування ремонту пошкодженого ОСОБА_1 транспортного засобу внаслідок ДТП, знаючи це ОСОБА_1 не мав сенсу покидати місце ДТП. 
У судовому засіданні 10.07.2026 ОСОБА_1 зазначив, що зі слів ОСОБА_2 дізнався, що 06.06.2026 при виїзді з автостоянки на своєму автомобілі зачепив передній бампер автомобіля з номерним знаком НОМЕР_3 , проте ОСОБА_1 в зазначений момент зіткнення не відчув, а на його автомобілі не було видимих пошкоджень. Коли ОСОБА_2 показав йому відео з місця події, ОСОБА_1 зрозумів, що дійсно було незначне зіткнення, вину за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, визнає у повному обсязі. Проте наміру залишити місце ДТП не мав, ніяких підстав вважати, що відбулось зіткнення не було, про сам факт ДТП дізнався 10.06.2026 від ОСОБА_2 , умислу як прямого, так і непрямого щодо залишення місця ДТП не мав. Враховуючи відсутність складу правопорушення, просив закрити справу про адміністративне правопорушення в частині притягнення до відповідальності за статтею 122-4 КУпАП. 
У судовому засіданні 10.07.2026 інший учасник ДТП ОСОБА_2 зазначив, що 06.06.2026 водій авто Citroen C4, номерний знак НОМЕР_1 , о 08:01, виїжджаючи з парковки, здійснюючи поворот ліворуч, здійснив контактування з автомобілем ОСОБА_2 – Volkswagen Golf 8, номерний знак НОМЕР_3 . Це стало відомо ОСОБА_2 після отримання 08.06.2026 від управляючої компанії житлового комплексу відеозапису з місця зіткнення. У зв`язку з тим, що швидко отримати відеозапис від управляючої компанії ОСОБА_2 не зміг, а також тим, що управляюча компанія не надала номер телефону власника автомобіля Citroen C4, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не зміг одразу викликати поліцію, так як не був впевненим, що автомобіль отримав пошкодження саме внаслідок контактування з іншим автомобілем. Лише 10.06.2026 ОСОБА_2 вдалось вийти на контакт з ОСОБА_1 , враховуючи те, що час на складення європротоколу вже минув, вони за спільною згодою викликали поліцію.
Згідно з протоколом серії ЕПР1 № 689388 від 10.06.2026, 06.06.2026 о 08:00 у місті Ірпені по вулиці Університетській, 3/3, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Сітроен С4, номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після чого водій залишив місце ДТП. Вказаними діями ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.10.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), а саме: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди». Відповідальність за вказане правопорушення передбачена статтею 122-4 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
За змістом частини другої статті 7 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Дослідивши в судовому засіданні долучені до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановлено відсутність прямого чи непрямого умислу на вчинення дій, передбачених диспозицією вказаної норми, тобто наявності у діях ОСОБА_1 умислу на залишення місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди з метою ухилення від відповідальності. 
Відповідно до роз`яснень, які містяться в частини другої пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).
Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.200, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Згідно вимог пункту другого статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту другого статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті – «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
В справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення статті 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Разом з тим, у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.07.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Відповідно до пункту першого статті 247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
Склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони. У випадку відсутності будь-якої зі складових – адміністративна відповідальність не наступає.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
Відповідно до вимог статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), дорожньо-транспортна пригода – подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Згідно з пунктом 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Згідно зі статтею 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідальність за статтею 122-4 КУпАП настає виключно за наявності умислу на вчинення дій, передбачених диспозицією вказаної норми, тобто за наявності в діях особи умислу на залишення місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди з метою ухилення від відповідальності.
Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 про відсутність будь-якого умислу на вчинення правопорушення, які, на переконання суду, не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами, оцінивши докази у їхній сукупності, суддя дійшла висновку, що матеріали справи не містять відомостей «поза розумним сумнівом» щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.
Підстави сумніватися у твердженнях ОСОБА_1 у тому, що він не відчув і не зрозумів, що здійснив зіткнення з автомобілем потерпілого (не помітив цього зіткнення), а також самого потерпілого ОСОБА_2 , який також не одразу помітив наслідки тертя транспортних засобів, у суду відсутні, оскільки доказів на спростування доводів як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 суду не надано.
Відтак, органом, уповноваженим на збирання доказів щодо причетності ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, передбаченого статте 122-4 КУпАП, не доведено належними до допустимими доказами винуватість ОСОБА_1 у вчинення цього правопорушення, тому провадження у справі за статтею 122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 7, 10, 122-4, 221, 247, 283 та 284 КУпАП, суддя 
постановив:
провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 122-4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня прийняття відповідної постанови.

Суддя        О.О. Білогруд