ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 201/13014/23
провадження № 61-16028св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) -       ОСОБА_2 ,
третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_3 , за участю третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з батьком та за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір'ю
за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року у складі колегії суддів Красвітної Т. П., Городничої В. С., Гапонова А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до   ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, та просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що він з 2009 року перебував у стосунках без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .
Під час цих взаємин у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Після початку військової агресії російської федерації проти України, в березні 2022 року ОСОБА_1 організував поїздку ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми спочатку до Республіки Польща, де він їх зустрів, забезпечив спільне проживання за програмою підтримки біженців з України урядом Республіки Польща до травня 2022 року. 
Надалі позивач з дітьми та ОСОБА_3 переїхав до Сполученого Королівства Великої Британії, а пізніше до Шотландії , де оформив документи для спільного проживання за програмою підтримки біженців з України урядом Шотландії. 
Позивач зазначив, що ОСОБА_3 без попередження залишала дітей приблизно на два тижні. 
Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти залишились проживати разом із ОСОБА_1 та станом на день подання цього позову діти перебувають на його утриманні. 
25 жовтня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою та просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_3 та відібрати дітей у ОСОБА_1 , передавши їх позивачці за зустрічним позовом.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Вона та ОСОБА_1 весь час проживали окремо, а діти від народження проживали разом із нею та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням від 16 березня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у справі № 201/8220/22 стягнув з ОСОБА_1 на її користь аліменти на трьох спільних дітей. 
Позивачка за зустрічним позовом зазначила, що ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів та у нього утворилася заборгованість у розмірі 822 410,33 грн.
З метою штучної зміни сімейного становища, що впливає на право отримання аліментів, ОСОБА_1 07 жовтня 2023 року вивіз дітей із готелю, де вони проживали, у невідомому їй напрямку без можливості зв`язатися з ними. 
ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів Шотландії та Канади з метою повернення дітей та вважає, що рішення цих органів поділяють її позицію щодо цього спору. 
Короткий зміст судових рішень
Суди розглядали справу неодноразово.
Рішенням від 15 березня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська позов  ОСОБА_1 задовольнив.
Визначив місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 .
Відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .
Постановою від 24 вересня 2024 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишив без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року залишив без змін.
Додатковою постановою від 08 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд заяву адвоката Лисенка Станіслава Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 15 000,00 грн.
Постановою від 15 травня 2025 року Верховний Суд касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнив частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову суд касаційної інстанції мотивував тим, що висновок апеляційного суду про необхідність визначення місця проживання дітей з батьком є передчасним.
Зазначив про те, що апеляційний суд не навів мотивів, яким чином і з якого джерела взято до уваги думку дітей.
Керувався тим, що поза увагою апеляційного суду залишилось клопотання ОСОБА_3 про призначення судово-психологічної експертизи, яке вона заявила в підготовчому засіданні та яке суд першої інстанції залишив «відкритим».
Дійшов висновку про неврахування судами одного із найважливіших елементів, який впливає на визначення якнайкращих інтересів дитини.
Верховний Суд наголосив, що апеляційний суд не дав відповіді на аргумент ОСОБА_3 щодо оцінки висновку органу опіки та піклування і можливості його врахування в сукупності із іншими доказами, притому, що відповідні заперечення були письмово висловлені в суді першої інстанції.
Вважав, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось і твердження ОСОБА_3 про примусове відібрання дітей та звернення до іноземних правоохоронних органів, що може бути пов`язано із застосуванням домашнього насильства. Так само доводи про застосування психологічного насильства наводила ОСОБА_3 і у відзиві на позов.
Наголосив, що відсутність у судовому рішенні апеляційного суду мотивів щодо думки дитини, висновку органу опіки та піклування, тверджень щодо застосування домашнього насильства в своїй сукупності впливає на визначення змісту якнайкращих інтересів дитини.
Судове рішення апеляційного суду не повною мірою містить мотивацію та відображення специфічних елементів, які впливають на врахування принципу якнайкращих інтересів дитини. Фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд належним чином не встановив, а зроблені висновки не повною мірою узгоджуються.
17 листопада 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову шляхом:
- зобов`язання ОСОБА_1 надавати ОСОБА_3 можливості безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час перебування дітей за межами України - кожного тижня місяця в суботу і неділю - з 10:00 години суботи до 18:00 години неділі без присутності батька за адресою, спільно узгодженою сторонами шляхом використання електронної пошти (email); 
- зобов`язання ОСОБА_1 надавати ОСОБА_3 можливість безперешкодного спілкування з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час перебування дітей за межами України - шляхом забезпечення відеозв`язку з використанням мережі Інтернет у будь-якому з месенджерів: Whatsapp, Telegram, Viber або з використанням програмного забезпечення Google meet, Zoom чи іншого програмного забезпечення для відеозв`язку: одну годину щодня в будні дні з 19:00 до 20:00 (середній час за Гринвічем (англ. Greenwich Mean Time) без присутності батька.
Підставою звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про забезпечення позову зазначається вчинення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні матері ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також заяву мотивувала тим, що у зв`язку з такими перешкодами вона, ОСОБА_3 , фактично з жовтня 2023 року не бачить своїх дітей, не має можливості вільного спілкування з ними та позбавлена можливості виховувати своїх дітей. 
ОСОБА_1 наполегливо ігнорує всі спроби матері побачитися з дітьми, перешкоджає їй бачитись з дітьми та налаштовує їх проти матері.
Ухвалою від 25 листопада 2025 року Дніпровський апеляційний суд заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнив частково.
До набрання судовим рішення законної сили у цивільній справі № 201/13014/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з батьком та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю:
- визначив час спілкування неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах населеного пункту за місцем проживання дітей кожної неділі з 10:00 години до 18:00 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_1 ;
- зобов`язав батька ОСОБА_1 надавати матері ОСОБА_3 можливість спілкування з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з використанням телекомунікаційних засобів кожного буднього дня з 17:00 години до 17:30 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_1 .
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в іншій частині - відмовив.
Ухвалу мотивував тим, що між сторонами дійсно існує спір про визначення місця проживання дітей.
Враховуючи право матері на особисте спілкування з дітьми, відсутність факторів, що обмежують право на таке спілкування, та встановивши, що тривале неспілкування неповнолітніх із матір`ю призводить до втрати психологічних, емоційних зв`язків матері із дітьми, та керуючись якнайкращими інтересами дітей, колегія суддів апеляційного суду вважала за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування неповнолітніх дітей з матір`ю у межах населеного пункту за місцем проживання дітей кожної неділі з 10:00 години до 18:00 години (за часом, що діє у місці проживання дітей) без присутності батька, а також надавати матері можливість спілкування з неповнолітніми дітьми з використанням телекомунікаційних засобів кожного буднього дня з 17:00 години до 17:30 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька.
Апеляційний суд звернув увагу на те, що під час визначення графіка спілкування дітей із матір`ю суд врахував графік навчання, додаткових занять та інших заходів, які відвідують діти, з також пояснення батька дітей у судовому засіданні апеляційного суду про те, що кожен з дітей після навчання відвідує тренування з кікбоксингу, плавання та бадмінтону в різні будні дні тижня у період з 18:00 до 20:00 години; зі школи діти повертаються до 16:00 години.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вік дітей, вважав, що підстав для присутності батька під час їх спілкування та побачень із матір`ю немає.
Колегія суддів апеляційного суду наголосила, що визначені судом заходи забезпечення позову спрямовані на запобігання втраті емоційного контакту матері з неповнолітніми дітьми, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді; не призводять до вирішення по суті спору, що заявлений у цій цивільній справі. Суд не встановив підстав для застосування зустрічного забезпечення.
Постановою від 25 лютого 2026 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_8 задовольнив.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив.
Визначив місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
Постанову мотивував тим, що батько приховує від матері та суду адресу місця проживання дітей, навіть країну їх проживання; батько не надав суду доказів на підтвердження факту, що діти, матір`ю яких є ОСОБА_3 , постійно проживають саме з ним; не надав суду доказів про наявність у дітей безперешкодного доступу до якісної медичної допомоги та про стан здоров`я дітей; не надав належних та допустимих доказів щодо умов проживання дітей; не надав доказів на підтвердження доводів про навчання дітей у місцевій школі у країні Європейського Союзу; не надав доказів щодо соціалізації дітей, кола спілкування за межами сім`ї, їх розвитку, позашкільного навчання.
Зазначив, що ОСОБА_1 створив умови, які перешкоджають матері брати участь у вихованні дітей та обмежують дітей у праві бути вихованими не лише батьком, а також і матір`ю, відчувати її турботу і любов. ОСОБА_1 штучно створив умови ізоляції дітей від матері, відмовляється співпрацювати із матір`ю в інтересах дітей, для забезпечення їх гармонійного розвитку та відчуття захищеності.
Дійшов висновку, що така поведінка позивача за первісним позовом створює для дітей стан невизначеності, позбавляє суд можливості оцінити стабільність і безпечність середовища, у якому перебувають діти з жовтня 2023 року до цього часу.
Натомість мати демонструє готовність забезпечити дітям стабільне та постійне місце проживання; безперервність навчання; належний медичний нагляд; підтримання зв`язку з батьком у спосіб, який не шкодить дітям; емоційну безпеку та передбачуваність життєвих умов.
Керувався тим, що під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей з батьком місцевий суд безпідставно не заслухав думку кожного з дітей.
Суд апеляційної інстанції неодноразово зобов`язував позивача за первісним позовом ОСОБА_1 забезпечити суду можливість спілкування з кожним із дітей без присутності батька, на що ОСОБА_1 категорично заперечував. 
З метою недопущення порушення вимог статті 171 СК України суд апеляційної інстанції був змушений здійснювати спілкування в режимі відеоконференції одночасно з двома дітьми - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у безпосередній присутності батька ОСОБА_1 у кімнаті з дітьми, з обмеженим позивачем часом спілкування (близько 15 хвилин).
Наголосив, що в судовому засіданні апеляційного суду 25 лютого 2026 року ані в домовлені 15:00 год, ані протягом періоду часу до 16:30 год (завершення судового засідання) ОСОБА_1 не забезпечив присутність малолітнього ОСОБА_11 для спілкування з судом, з посиланням на те, що дитина не повернулась зі школи; причину відсутності Наума вдома батько назвати не зміг. Також позивач зазначив, що йому невідомо, де на цей час перебувають його діти, при цьому він зауважив, що зазвичай у цей час діти вже повертаються додому. Разом із тим позивач повідомив про неможливість зателефонувати дітям, оскільки вони не мають мобільних телефонів із собою. 
Вважав, що ці обставини свідчать про відсутність у позивача за первісним позовом належного контролю за місцеперебуванням дітей та можливості оперативного зв`язку з ними, що обґрунтовано ставить під сумнів належне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо забезпечення безпеки дітей, догляду та піклування.
Оцінивши надані у справі докази у їх сукупності; встановивши, фактичне приховування ОСОБА_1 дітей від матері, відсутність належних та достатніх доказів умов проживання, навчання, стану здоров`я дітей, їх соціального оточення та умов виховання, дійшов висновку про те, що нинішнє перебування дітей з батьком не гарантує реалізації їхніх прав, зокрема права на одержання турботи та відчуття любові матері; беручи до уваги, що, перешкоджаючи матері у спілкуванні із дітьми, позивач за первісним позовом позбавляє дітей як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує право дітей на прямі контакти з матір`ю, що суперечить найкращим інтересам дитини.
З метою забезпечення стабільності, безпеки, безперервності навчання, належного медичного догляду та дотримання балансу між інтересами дітей, правами батьків на їх виховання і обов`язком батьків діяти виключно в інтересах дітей, дійшов висновку, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю ОСОБА_3 найбільшою мірою відповідатиме найкращим інтересам кожного із цих дітей.
Звернув увагу на те, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і на час звернення позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 до суду з цими позовами, він мав неповних 13 років. Станом на цей час ОСОБА_12 виповнилось 15 років, він є неповнолітнім. Водночас сама собою зміна віку дитини внаслідок тривалості судового розгляду (майже 3 роки) не може бути підставою для відмови у задоволенні позову з посиланням на статтю 29 ЦК України.
Вважав, що досягнення дитиною 15-річного віку на час розгляду справи апеляційним судом не свідчить про набуття ОСОБА_13 реальної можливості самостійно визначити своє місце проживання, а тому визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає судовому захисту на рівні з іншими дітьми.
Керувався тим, що висновки спеціалістів, наявні у справі, отримані виключно шляхом дистанційного спілкування з дітьми, шляхом спілкування лише з одним із батьків, мають оціночний однобічний характер, не є достатньо обґрунтованими та не можуть слугувати вирішальним доказом під час встановлення фактичної прихильності дітей до кожного з батьків і визначення їх найкращих інтересів.
Враховуючи висновки Верховного Суду у цій справі та встановлені батьком обмеження суду у часі спілкування в режимі відеоконференції із старшими дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у безпосередній присутності батька; беручи до уваги непредставлення батьком можливості суду поспілкуватись з молодшим сином Наумом; враховуючи непредставлення батьком належних та достатніх доказів щодо місця, умов проживання, виховання дітей, їх медичного обслуговування, апеляційний суд не встановив саме факту домашнього насильства над дітьми, однак ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надавали пояснення у безпосередній присутності батька, під його контролем у режимі відеоконференції, що унеможливлює достовірну перевірку факту домашнього насильства над дітьми з боку батька, що узгоджується з висновком практичного психолога ОСОБА_15 , який наданий усно у судовому засіданні апеляційного суду.
Наголосив, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові роз`яснення суду, не надав інформації та доказів щодо місця фактичного проживання та перебування дітей, їх місце навчання, а лише зазначив про їх перебування в одній з країни Європейського Союзу, тоді як відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 на цей час проживає у Шотландії (Велика Британія не є членом Європейського Союзу) із зазначенням певної адреси.
Апеляційний суд вважав, що така позиція батька, зокрема, унеможливлює визначення реальної відстані між місцем проживання матері та місцем перебування дітей і батька, ускладнює оцінку умов проживання, доступу до освіти, медичного забезпечення та безпеки дітей.
Таким чином, проживання батьків у різних державах об`єктивно унеможливлює реалізацію моделі спільної фізичної опіки, оскільки така форма опіки передбачає постійне або почергове проживання дітей із кожним із батьків, що потребує територіальної наближеності місця проживання, стабільного графіка та безперервності освітнього процесу. За відсутності спільної країни проживання батьків, почергове перебування дітей з кожним із батьків є таким, що створює надмірне навантаження на дітей (часті переїзди, зміна освітнього середовища, соціального і мовного оточення, медичного обслуговування тощо).
Крім того, звернув увагу, що ні батько, ні мати питання встановлення спільної фізичної опіки над дітьми у справі не ініціювали.
З урахуванням встановлених обставини справи дійшов висновку, що встановлення спільної фізичної опіки є неможливим та таким, що не відповідає найкращим інтересам дітей.
Дослідивши подані сторонами докази, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дітей, вік дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, дійшов висновку, що проживання дітей з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить розвиток у безпечному, спокійному середовищі та гарантуватиме прозорість умов проживання, дозволить відновити баланс батьківської участі без шкоди для психоемоційного стану дітей.
Взяв до уваги, що з жовтня 2023 року до цього часу позивач за первісним позовом створює перешкоди у спілкуванні матері з дітьми; такі перешкоди виключають можливість повноцінної участі матері у вихованні дітей. Позивач протягом тривалого часу позбавляє дітей можливості відчувати любов та турботу матері.
Разом із тим мати усвідомлює необхідність участі батька у вихованні дітей, не перешкоджатиме йому брати участь у спілкуванні з дітьми у разі визначення місця проживання дітей з нею.
Додатковою постановою від 19 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 59 421,96 грн.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У касаційній скарзі, поданій 19 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року та постановити нову про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.
У касаційній скарзі, поданій 02 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
Верховний Суд ухвалою від 30 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження, витребував справу з місцевого суду, надіслав учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали оскарження у цивільній справі № 201/13014/23 (апеляційне провадження № 22-ц/803/633/26) за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову.
Ухвалою від 08 квітня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі, зупинив виконання постанови суду апеляційної інстанції до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 травня 2026 року визначено склад колегії: головуючий-суддя (суддя-доповідач) Мартєв С. Ю., судді: Карпенко С. О., Фаловська І. М.
Супровідним листом від 11 червня 2026 року № 201/13014/23/1413/2026 Соборний районний суд міста Дніпра направив на адресу Верховного Суду цивільну справу № 201/13014/23 у семи томах.
Супровідним листом від 24 червня 2026 року № 201/13014/23/1533/2026 Соборний районний суд міста Дніпра направив на адресу Верховного Суду цивільну справу № 201/13014/23 в одному томі.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції про забезпечення позову ОСОБА_1 мотивував тим, що ухвала передбачає особисті зустрічі «у межах населеного пункту за місцем проживання дітей», проте суд не встановив, де саме проживають діти.
Батько разом із дітьми перебуває за межами України у зв`язку з воєнним станом та реальною загрозою життю і здоров`ю, а також ОСОБА_3 з жовтня 2024 року також перебуває за межами України та не повертається до країни.
Зазначив, що встановлений судом графік (щонеділі з 10:00 до 18:00 за часом місця проживання дітей) є нездійсненним, оскільки ОСОБА_3 фізично не може прибути за місцем перебування дітей, а батько не зобов`язаний і не має можливості організовувати такі зустрічі за кордоном без власної присутності за обставин, що склалися.
Суд повністю проігнорував наявність реальної загрози життю та здоров`ю ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції не врахував, що в іншій справі № 201/2341/24 (за позовом матері про відібрання дітей) вже є чинні заходи забезпечення позову, оскільки ухвалою від 10 вересня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська зобов`язав батька надавати можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з дітьми кожні четвер, п`ятницю, суботу з 10:00 години четверга до 18:00 години суботи за адресою: АДРЕСА_1 . Однак сама ОСОБА_3 не виконує цю ухвалу, оскільки з жовтня 2024 року перебуває за межами України і за місцем виконання ухвали не з`являється.
Вважає, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову у справі про визначення місця проживання, фактично вирішив питання, яке є предметом іншого судового спору. Це суперечить принципам цивільного судочинства та є виходом за межі предмета спору.
Встановлення жорсткого графіка спілкування без урахування бажання дітей суперечить їх найкращим інтересам.
Спілкування дітей з матір`ю відбувається (підтверджується численними доказами, висновками психологів, показаннями дітей під час бесіди з органом опіки та піклування), а батько не створює перешкод такому спілкуванню та сам ініціює його.
Реальна загроза невиконання рішення суду відсутня, а ОСОБА_3 не довела необхідність вжиття запропонованих заходів та не надала нових доказів порівняно з попередніми відхиленими судом аналогічними заявами.
Встановлені в оспореній ухвалі заходи є об`єктивно нездійсненними через перебування обох сторін за кордоном, є неспівмірними та не враховують найкращі інтереси дітей.
Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду ОСОБА_1 мотивував тим, що Верховний Суд зобов`язав апеляційний суд дослідити вже наявні у матеріалах справи докази, що фіксують думку дітей, а не збирати нові докази.
Наголосив, що діти не бажають надавати свідчення у суді, оскільки не хочуть обирати між батьками та психоемоційно не готові до цього, а суд це проігнорував.
Усі троє дітей послідовно, протягом усього часу розгляду справи (з 2023 року), висловлюють одне й те саме бажання - проживати з батьком. Ця позиція є стійкою, незмінною та зафіксованою множинними незалежними джерелами.
Верховний Суд вказав апеляційному суду лише на необхідність оцінити висновок органу опіки у сукупності з іншими доказами та надати мотивовану відповідь на аргумент ОСОБА_3 , а не на те, що висновок органу опіки є недостовірним або таким, що не заслуговує на довіру.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не зазначив, які саме конкретні докази спростовують висновок органу опіки, який підтверджується усією сукупністю матеріалів справи.
Верховний Суд зобов`язав апеляційний суд перевірити твердження ОСОБА_3 , тобто дати їм мотивовану правову оцінку на підставі наявних у справі доказів, а не прийняти їх як встановлений факт.
Під час нового розгляду батько надав вичерпні пояснення та докази, що повністю спростовують будь-які твердження про домашнє насильство. Зокрема, зазначив, що у жовтні 2023 року ОСОБА_3 самостійно залишила дітей для поїздки в Україну. Діти з того часу перебувають з батьком. Батько не здійснював жодного «примусового відібрання», він продовжив піклуватися про дітей після того, як мати їх залишила. 
Провадження у Верховному суді Канади (Провінція Квебек) не було завершено і жодного рішення проти батька не ухвалено. Повернення сім`ї в Україну було добровільним рішенням батька. 
Жодного доказу фізичного чи психологічного насильства щодо дітей або у їх присутності ОСОБА_3 не надано. Відсутні заяви до правоохоронних органів України про домашнє насильство, медичні документи про тілесні ушкодження дітей, висновки психологів про наявність ознак психологічного насильства. Усі наявні у справі психологічні висновки прямо спростовують твердження про насильство.
Суд апеляційної інстанції здійснив переоцінку доказів, які вже були досліджені судом першої інстанції та оцінені ним у встановленому порядку та фактично вимагав від сторін надання нових доказів.
Апеляційний суд, визначаючи місце проживання дітей з матір`ю, не врахував погляди дітей, піклування про них, їх захист і безпеку, право дитини на здоров`я та освіту, а також збереження сімейного оточення і стабільність та поведінку ОСОБА_3 .
У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 наголосив на тому, що апеляційний суд грубо вийшов за межі вказівок Верховного Суду та здійснив повну переоцінку усіх доказів, що суперечить вимогам частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обов`язковості вказівок (стаття 417 ЦПК України); фактично вимагав від ОСОБА_1 нові докази (адресу проживання, договір оренди, медичні картки, докази соціалізації), які не передбачались вказівками Верховного Суду, який вказував на необхідність належного дослідження та оцінки вже наявних доказів.
Суд апеляційної інстанції прийняв нові докази ОСОБА_3 (договір оренди житла, листи про працевлаштування, медичні довідки), подані вже на стадії нового апеляційного розгляду, що є порушенням принципу рівності сторін.
У постанові апеляційного суду зазначено про те, що не встановлено саме факту домашнього насильства над дітьми, однак суд зробив протилежний по суті висновок, вказавши на неможливість достовірної перевірки факту домашнього насильства. Це є внутрішньою суперечністю постанови, яка порушує вимоги статей 263, 264 ЦПК України.
Апеляційний суд кваліфікував перебування дітей з батьком як приховування та ізоляцію. Однак суд умисно не дослідив та не зазначив у постанові критичні факти, які містяться у матеріалах справи, а саме того, що ОСОБА_3 систематично залишала малолітніх дітей без нагляду на терміни від одного до двох тижнів (шість і більше задокументованих випадків). У Шотландії діти проживали у публічному готелі « Меркюр Інвернес », де перебувала українська громада. Суд у постанові зазначив факт проживання у цьому готелі, однак повністю проігнорував обставини систематичного залишення дітей, які були підставою виїзду.
Суд апеляційної інстанції поставив перед батьком риторичне питання щодо причин приховування дітей з жовтня 2023 року, однак свідомо замовчав, що саме поведінка ОСОБА_3 (систематичне залишення дітей) стала причиною ситуації, яку суд хибно кваліфікував як приховування.
Апеляційний суд взяв до уваги докази, надані ОСОБА_3 , проте не взяв до уваги докази, надані ОСОБА_1 .
При цьому надав неналежну оцінку доказів щодо синця у дитини, проігнорував відповіді шотландських соціальних служб та перекрутив позиції дітей, проігнорував фінансову спроможність сторін.
Суд апеляційної інстанції не врахував неможливість переміщення дітей до Шотландії, оскільки діти не мають чинного міграційного статусу у Великій Британії (BRP-картки прострочені); для отримання віз необхідна фізична присутність дітей та подання заяви, а батько також втратив міграційний статус у Великої Британії.
Діти мають статус тимчасового захисту у країні Європейського Союзу (продовжений до березня 2027 року), що надає їм право на проживання, освіту та медичне обслуговування. 
Суд не врахував неможливість повернення в Україну, оскільки на території України триває збройний конфлікт; місто Дніпро неодноразово зазнавало ракетних ударів, а повернення дітей у зону потенційних бойових дій суперечить їхнім найкращим інтересам. 
Резолютивна частина постанови визначає місце проживання дітей з матір`ю ОСОБА_3 , однак не містить конкретної адреси такого проживання, а тому виконання цього рішення є неможливим. До Шотландії діти не мають права на в`їзд, а в Україні небезпечно. Постанова є декларативною та не може бути виконана незалежно від волі батька.
Відзив на касаційну скаргу
20 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_3 сформувала відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, мотивуючи це тим, що підставою касаційного оскарження судового рішення є застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 травня 2025 року в справі № 201/13014/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Наголосила, що ОСОБА_1 фактично посилається на постанову Верховного Суду, якою було скасовано незаконну і протиправну постанову апеляційного суду від 24 вересня 2024 року про визначення місця проживання дітей з батьком.
Зазначила, що під час первісного розгляду справи ОСОБА_1 повністю блокував можливість врахування думки дітей, й більш того, жодного разу сам не брав участі в жодному судовому засіданні. Під час нового розгляду справи апеляційний суд урахував висновки і вказівки Верховного Суду повною мірою.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 систематично не виконує процесуальних обов`язків та штучно створює наявність порушень суду апеляційної інстанції.
Апеляційний суд повною мірою надав оцінку висновку органу опіки та піклування, який є повністю необґрунтованим.
Виправдання ОСОБА_1 своїм протиправним діям з викрадення дітей ґрунтуються на його ж недостовірних твердженнях, а зазначений ним привід для зміни батьком місця проживання дітей у жовтні 2023 року - не відповідає дійсності і є голослівним твердженням.
У цій справі відбулося виключно розлучення дітей з матір`ю та не було розлучення дітей з батьком, оскільки він проживав в іншій сім`ї та ніколи не був батьком для наших спільних дітей.
Примусова зміна батьком місця проживання дітей є проявом протиправної поведінки без жодних законних підстав. Так само є протиправними і незаконними всі наступні порушення батьком прав дітей та матері, які полягають у фізичній ізоляції та підконтрольному спілкуванні раз на місяць телефоном. 
Вважає, що апеляційний суд виконав всі вказівки Верховного Суду з урахуванням недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , який блокував і затягував судовий розгляд, залучив професійного незалежного психолога, заслухав двох дітей з трьох, надав оцінку зібраним доказам в їх сукупності.
При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що жодної нормальної розмови матері з дітьми за 2,5 роки не відбулось.
Апеляційний суд надав можливість ОСОБА_1 подати суду всі наявні докази, незважаючи на апеляційну стадію розгляду. Однак ОСОБА_1 обрав деструктивну модель поведінки, спрямовану на подальше переховування дітей, відмовився повідомити адресу чи навіть країну їхнього перебування, не виконав жодного разу ухвалу апеляційного суду від 26 листопада 2025 року про забезпечення позову шляхом щоденного спілкування засобами телекомунікаційного зв`язку та щотижневих зустрічей дітей з матір`ю за місцем фактичного перебування дітей.
У цій справі батько, змінюючи примусово місце постійного проживання дітей, зруйнував стосунки матері з дітьми, спричинив травмування психіки дітей, ізолювавши від мами на довгі два з половиною роки. Апеляційний суд вирішив спір і зробив важливий крок до припинення тотальної ізоляції дітей батьком від матері та до повернення сім`ї до нормального життя в безпечному середовищі.
21 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив на касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить поновити строк на подання відповіді на відзив, врахувати надані ним пояснення та задовольнити його касаційному скаргу.
08 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про розгляд справи спочатку зі стадії прийняття касаційної скарги, скасування ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2026 року про відкриття касаційного провадження та повторне вирішення питання про наявність підстав для відкриття, а у разі відкриття касаційного провадження відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови апеляційного суду.
Норми процесуального закону не містять процесуального врегулювання щодо розгляду справи спочатку зі стадії прийняття касаційної скарги, скасування ухвали про відкриття касаційного провадження та повторного вирішення питання про наявність підстав для відкриття, а також про скасування ухвали про задоволення клопотання про зупинення виконання / дії судового рішення. 
Верховний Суд наголошує, що поновлення виконання / дії судового рішення законодавець визначив у порядку частини третьої статті 436 ЦПК України.
Окрім того, зміст статті 389 ЦПК України містить спеціальну норму процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, та до переліку судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню, не входять усі судові рішення Верховного Суду. Тобто касаційному оскарженню не підлягають ухвали та постанови Верховного Суду, які є остаточними.
08 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_3 подала заперечення на відповідь на відзив, у яких просить залишити подану у справі ОСОБА_1 відповідь на відзив без розгляду, яка подана через місяць після відзиву і не направлена жодному учаснику справи.
09 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав заперечення проти клопотання ОСОБА_3 щодо скасування ухвали про відкриття касаційного провадження та додаткові пояснення - заперечення проти клопотання ОСОБА_3 щодо залишення без розгляду відповіді на відзив на касаційну скаргу.
Відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За змістом статей 392-395 ЦПК України заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу.
У цій справі суд касаційної інстанції не вважав за необхідне та не надавав учасникам справи дозволу на подання додаткових пояснень щодо окремих питань, які б виникли під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, у зв`язку із чим Верховний Суд не вбачає підстав для надання детальної відповіді на інші аргументи учасників справи по суті спору, які не наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї.
Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду залишає без розгляду подану ОСОБА_1 21 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив на касаційну скаргу, подані ОСОБА_3 08 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив та подані ОСОБА_1 09 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» заперечення проти клопотання ОСОБА_3 щодо скасування ухвали про відкриття касаційного провадження та додаткові пояснення - заперечення проти клопотання ОСОБА_3 щодо залишення без розгляду відповіді на відзив на касаційну скаргу, оскільки вони по суті є штучним поданням доповнень до касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу поза межами визначеного процесуального строку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають, що визнано сторонами у судовому засіданні апеляційного суду.
ОСОБА_1 з 14 січня 2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_16 , який рішенням від 22 листопада 2018 року у справі № 201/7373/18 Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська розірвав. Рішення набрало законної сили.
ОСОБА_1 має дітей: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір`ю якого є ОСОБА_16 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ); ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , матір`ю якої є ОСОБА_16 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , матір`ю якої є ОСОБА_16 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_16 .
У зв`язку з початком повномасштабної військової агресії російської федерації проти України ОСОБА_3 з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я дітей разом з дітьми виїхала за кордон, де вони перебували у готелі «Меркюр Інвернес», який розташований за адресою: 33 Church Street, Inverness IV1 1DX, Scotland.
Як пояснили сторони у суді апеляційної інстанції, у цьому ж готелі проживав ОСОБА_1 , а також його колишня дружина ОСОБА_16 зі своїми чотирма дітьми.
З жовтня 2023 року після тимчасового повернення ОСОБА_3 в Україну для догляду за літнім батьком, її троє дітей з нею не проживають без її згоди.
ОСОБА_1 стверджує, що з жовтня 2023 року троє спільних з ОСОБА_3 дітей перебувають разом із ним. Відповідно до пояснень ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, країну, адресу місця перебування дітей ОСОБА_3 ні суду, ні матері він не повідомляє з міркувань безпеки.
Жодних доказів чи інформації щодо місця проживання (перебування) дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з часу пред`явлення позову і до цього часу судам, які розглядали цю справу, не надано.
ОСОБА_1 , який неодноразово брав участь у судових засіданнях апеляційного суду в режимі відеоконференції, незважаючи на багаторазові роз`яснення суду апеляційної інстанції щодо необхідності надання інформації про країну, адресу місця проживання (перебування) дітей ОСОБА_3 , відповідну інформацію та докази не надав; також не надав доказів на підтвердження факту постійного проживання зазначених дітей саме з ним, ОСОБА_1 .
У судовому засіданні апеляційного суду від 25 лютого 2026 року ОСОБА_1 зазначив, що діти ОСОБА_3 перебувають в одній із країн Європейського Союзу, де їм надано статус тимчасового захисту, який продовжено до березня 2027 року; жодного відповідного доказу суду не надано.
Посилання позивача за первісним позовом на неможливість надання інформації щодо місця проживання дітей, матір`ю яких є ОСОБА_3 , у зв`язку із загрозою його, ОСОБА_1 , життю та здоров`ю, яка надходить з боку відповідачки за первісним позовом, є недоведеними, оскільки жодним належним та допустимим доказом не підтверджено наявність такої загрози і саме з боку відповідачки за первісним позовом.
ОСОБА_1 надав незавірену копію його заяви від 19 листопада 2025 року про вчинення кримінального правопорушення, яка адресована відділу поліції № 5 Дніпровського районного управління № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, містить, зокрема, інформацію такого змісту: «...з 16 жовтня 2025 року я систематично отримую погрози вбивством та фізичною розправою від невідомої особи...».
Апеляційний суд вважав, що копія цієї заяви ОСОБА_1 від 19 листопада 2025 року не є належним та допустимим доказом створення відповідачкою за первісним позовом загрози життю та здоров`ю ОСОБА_1 чи здійснення нею погроз на його адресу.
Згідно із Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 120250471300000379 зареєстроване 25 листопада 2025 року за заявою ОСОБА_1 за фактом, що невстановлена особа погрожує заявнику вбивством. Цей витяг не містить жодного посилання на діяння відповідачки за первісним позовом. Доказів відкриття кримінального провадження, пред`явлення обвинувачення, залучення ОСОБА_3 у будь-якому статусі до участі у цьому провадженні, ОСОБА_1 суду не надав, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявив.
Апеляційний суд наголосив, що ці заява та витяг не пояснюють категоричне небажання позивача за первісним позовом повідомити матері чи суду місце проживання (перебування) трьох неповнолітніх дітей з жовтня 2023 року, тоді як в заяві є посилання на те, що, як стверджує ОСОБА_1 , погрози надходять з 16 жовтня 2025 року, а кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 25 листопада 2025 року.
Відповідачка надала копію рішення Верховного Суду Квебеку (Канада) від 20 грудня 2023 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 повернутися з дітьми до Монреаля до 14 січня 2024 року, переклад якого завірений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корнєєнковою Н. О. Водночас до матеріалів справи не додано належним чином засвідченої копії цього рішення в установленому законом порядку, зокрема з дотриманням вимог щодо легалізації або проставлення апостиля (у разі потреби), а також офіційного перекладу, оформленого відповідно до процесуальних норм. За відсутності таких вимог суд позбавлений можливості перевірити автентичність документа, його повний зміст, набрання ним законної сили та межі його застосування.
Крім того, відповідачка за первісними позовом надала лист відділу цивільного права та правової системи Управління юстиції Шотландії від 07 березня 2024 року щодо спору про визначення місця проживання дітей. Проте переклад зазначеного документа не засвідчений у встановленому законом порядку.
Позивач за первісним позовом стверджує що перебуває в одній із країн Європейського Союзу, проте не надав доказів звернення до правоохоронного органу відповідної країни Євросоюзу щодо загрози його життю, здоров`ю та відповідних погроз.
ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що він разом із трьома спільними з  ОСОБА_3 дітьми, а також зі старшим сином, матір`ю якого є колишня дружина, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає в пентхаусі, який позивач орендує за 1 200,00 євро на місяць. Цей пентхаус, житловою площею 180 кв. м, має три окремі спальні, гостьову кімнату, кухню, три санвузли, терасу, балкон. Зазначив, що діти ОСОБА_13 та Нестор проживають разом в одній кімнати з окремими ліжками. Діти ОСОБА_14 та ОСОБА_22 проживають разом в іншій кімнаті з окремими ліжками. Однак доказів на підтвердження цих обставин не надав.
Попри вимогу суду апеляційної інстанції надати докази на підтвердження умов проживання дітей, ОСОБА_1 категорично відмовився повідомити інформацію про місцезнаходження житла, у якому, за його твердженням, він проживає разом із дітьми, та не надав жодного належного і допустимого доказу щодо умов проживання дітей, зокрема акта обстеження житлово-побутових умов, договору оренди відповідного житла тощо. Наведене підтверджується матеріалами справи, протоколами та звукозаписами судових засідань апеляційного суду.
ОСОБА_1 також зазначив, що у країні фактичного проживання у Європейському Союзі діти перебувають на обліку в державній медичній установі під медичним наглядом та отримують безоплатну медичну допомогу. Однак ОСОБА_1 не надав відповідних доказів, не зазначив підстави перебування дітей під медичним наглядом, не вказав інформацію щодо встановлених діагнозів та плану лікувань; не надав пояснень щодо періодичності відвідування кожною дитиною певної медичної установи, як і не зазначив назви медичної установи, її адреси. Чисельні роз`яснення суду апеляційної інстанції щодо необхідності надання таких доказів проігноровані позивачем за первісним позовом.
Позивач за первісним позовом зазначив, що станом на цей час діти проходять курс асіт терапії, яку було розпочато за його ініціативою півтора року тому. За його словами, спершу діти були оглянуті лікарем у Дніпропетровському обласному алергоцентрі, в подальшому були оглянуті лікарем-алергологом у м. Луцьку і нещодавно проходили обстеження в місцевого лікаря-алерголога в країні фактичного проживання.
Згідно із поясненнями позивача за первісним позовом у судовому засіданні суду апеляційної інстанції діти, за потреби, спілкуються з лікарями в України засобами зв`язку, без особистого медичного огляду. Наведене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.
У листі Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 25 серпня 2025 року № 01-17/1531 зазначено, що згідно з електронним направленням сімейний лікар спрямував ОСОБА_6 на консультацію до дитячого лікаря-алерголога. За даними ЕСО3 21 серпня 2024 року особі, яка супроводжувала, було видано консультативний висновок з попереднім діагнозом: J.30.1 Алергічний риніт сезонний, спричинений пилком рослин, та надані рекомендації симптоматичного лікування риніту. Крім того, згідно з електронним направленням, сімейний лікар спрямував ОСОБА_4 на консультацію до дитячого лікаря-алерголога. За даними ЕСОЗ 13 вересня 2024 року особі, яка супроводжувала, було видано консультативний висновок з попереднім діагнозом: J.30.І Алергічний риніт сезонний, кон?юктевіт, середнього ступеня тяжкості загострення. Попередній діагноз встановлено на клініко-анамнестичних показниках, виявлених у дітей на підставі бесіди з особою, яка супроводжувала.
У матеріалах справи є консультативні висновки спеціаліста, видані Підгородненською амбулаторією загальної сімейної медицини від 13 вересня 2024 року щодо пацієнтів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , згідно з якими дітям встановлено діагнози: алергічний ринокон`юктивіт середнього ступеня тяжкості, загострення. Дітям рекомендовано виключити перебування в місцевості розповсюдження амброзії, в тому числі м. Дніпро, на період цвітіння.
Згідно з консультативним висновком спеціаліста, виданим Підгородненською амбулаторією загальної сімейної медицини 23 вересня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз - гострий ларінго-трахеїт.
Зі змісту листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року № 439 встановлено, що 12 вересня 2024 року на прийом до сімейного лікаря звернувся гр. ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з проханням укласти декларацію. А на наступний день, 13 вересня 2024 року, гр. ОСОБА_1 , який є законним представником дітей, ініціював укладання декларацій із сімейним лікарем своїм дітям: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
13 вересня 2024 року на основі видачі консультативного висновку спеціаліста-алерголога Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради, Алергологічний центр, дитячий підрозділ, була надана довідка ОСОБА_24 та ОСОБА_25 стосовно захворювання: Алергічний ринокон`юктивіт середнього ступеня тяжкості, загострення.
Згідно з цим листом 24 вересня 2024 року засобами мобільного зв?язку звернувся ОСОБА_1 стосовно хвороби його дочки ОСОБА_5 , були надані чіткі рекомендації стосовно її лікування - ГРВІ. Гострий ларинготрахеїт. На сьогодні є чинні декларації, які внесено в централізовану базу з ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_27 .
У матеріалах справи є декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 001-001А-Е010 та № 001-А5КА-Е010, які укладені між пацієнтами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року. 
Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеної з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.
У матеріалах справи є заяви ОСОБА_1 від 08 грудня 2023 року на ім`я директора Комунального закладу освіти «Спеціалізована багатопрофільна школа № 23 з поглибленим вивченням англійської мови» Дніпровської міської ради Квятковської Н. А. про переведення дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на екстернат у зв`язку з навчанням дітей за кордоном у 2023/2024 навчальному році.
У листі Дніпровського полімовного ліцею № 23 «Соборний» Дніпровської міської ради від 11 червня 2024 року № 435 зазначено, що ОСОБА_4 , здобувач освіти 3-5 кл., у 2023/2024 н. р. здобував освіту за індивідуальною формою навчання (екстернат) відповідно до заяви ОСОБА_1 від 08 грудня 2023 року № 324, наказ від 11 грудня 2023 року № 166. ОСОБА_5 , здобувачка освіти 6-А кл., у 2023/2024 н. р. здобувала освіту за індивідуальною формою (екстернат) відповідно до заяви ОСОБА_1 від 08 грудня 2023 року № 323, наказ від 11 грудня 2023 року № 166. Станом на 11 червня 2024 року ОСОБА_14 має результати річного оцінювання з тринадцяти навчальних предметів (із п`ятнадцяти згідно з навчальним планом) за курс 6-го класу. ОСОБА_4 , здобувач освіти 7-Б кл., у 2023/2024 н. р. здобував освіту за індивідуальною формою (екстернат) відповідно до заяви ОСОБА_1 , від 08 грудня 2023 року № 325, наказ від 11 грудня 2023 року № 166. Станом на 11 червня 2024 року ОСОБА_13 має результати оцінювання з чотирнадцяти навчальних предметів (із вісімнадцяти згідно з навчальним планом) за курс 7-го класу. ОСОБА_1 , батько здобувачів освіти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , з класними керівниками на зв?язку з питань навчання його дітей у відповідних класах.
Зі змісту листа Дніпровського полімовного ліцею № 23 «Соборний» Дніпровської міської ради від 24 вересня 2024 року № 742 відомо, що для проведення річного оцінювання результатів навчання за 2023-2024 навчальний рік вчителі-предметники використовували такі засоби зв`язку: Zoom, Viber/Telegram (відповідні групи по класам), освітні платформи GoogleClass, ОСОБА_28 клас для онлайн-опитування, надання завдань, усного спілкування. Виконані письмові роботи з навчальних предметів здобувачів освіти ОСОБА_6 , 3-Б клас, ОСОБА_5 , 6-А клас, ОСОБА_4 , 7-Б клас вчителі-предметники отримували через зазначені вище засоби зв`язку, роздруковували, перевіряли. Результати робіт було внесено до протоколів оцінювання рівня результатів навчання.
ОСОБА_1 повторно подавав заяви до Дніпровського полімовного ліцею № 23 Дніпровської міської ради від 04 та 06 червня 2024 року, з проханням про організацію для дітей освітнього процесу в 2024-2025 роках за індивідуальною (екстернат) формою навчання.
До матеріалів справи долучені копії свідоцтв досягнень кожного з дітей під час навчання в Дніпровському полімовному ліцею № 23 «Соборний» Дніпровської міської ради за 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 навчальні роки.
У відповіді на адвокатський запит від 16 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватний заклад загальної середньої освіти «Центр освіти Глобал» надало інформацію про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховані 09 вересня 2025 року згідно з наказом № 49 на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 вересня 2025 року. ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 9 класі, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 8 класі, ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в 5 класі. Форма навчання згідно із Законом України «Про освіту» індивідуальна, а саме екстернатна форма здобуття освіти (екстернат). До навчальної програми входять всі предмети відповідно до програм Міністерства освіти та науки України, а саме:
- 5 клас: математика, українська мова, українська література, вступ до історії та громадянська освіта, англійська мова, інформатика, технології, етика, пізнаємо природу, зарубіжна література, мистецтво, здоров`я, безпека та добробут, фізична культура.
- 8 клас: алгебра, геометрія, українська мова, українська література, історія України, всесвітня історія, англійська мова, інформатика, зарубіжна література, мистецтво, біологія, географія, фізика, хімія, мистецтво, здоров`я, безпека та добробут, фізична культура.
- 9 клас: алгебра, геометрія, українська мова, українська література, історія України, всесвітня історія, англійська мова, інформатика, зарубіжна література, мистецтво, біологія, географія, фізика, хімія, основи правознавства, мистецтво, основи здоров?я, фізична культура. Оплата за навчання проходить відповідно до укладених договорів з батьком дітей. Комунікація з дітьми проходить через батька та особистий кабінет на навчальній платформі школи.
ОСОБА_1 пояснив суду апеляційної інстанції, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інтегровані в освітнє середовище за місцем їх фактичного проживання в одній із країн Європейського Союзу, складають іспити, готуються до переходу в старші класи, мають певне коло друзів, відвідують різні спортивні секції, зокрема плавання. До шкоди ходять без мобільних телефонів, оскільки, за його словами, їх забороняє школа.
Однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зарахування дітей до навчального закладу у країні Європейського Союзу, регулярного відвідування навчання, забезпечення безперервності освітнього процесу, відвідування спортивних секцій за місцем їх фактичного перебування позивач за первісним позовом не надав.
Жодного доказу щодо соціалізації дітей, наявності у дітей певного кола друзів і знайомих у країні за місцем їх фактичного проживання позивач за первісним позовом суду не надав.
Згідно з характеристикою Дніпровського дипломатичного клубу ОСОБА_1 є Почесним консулом Бразилії в м. Дніпро, учасником Громадської організації «Дніпровський дипломатичний клуб». За час існування ОСОБА_31 клубу ОСОБА_1 активно бере участь у спільних заходах, проявляє ініціативу та підтримує спільні проєкти. Щодо особистих якостей зазначено, що ОСОБА_1 проявив себе як відповідальний колега, який проявляє розуміння, активність у роботі та відповідальність. ОСОБА_1 показав себе як розумна, ввічлива, добра та спокійна людина.
Відповідно до характеристики Приватного підприємства «Фармстандарт» від 26 жовтня 2023 року підприємство з повагою та пошаною відзначає багаторічні партнерські стосунки з ОСОБА_1 , який за весь час співпраці зарекомендував себе як надійний партнер, який завжди дотримується взятих на себе зобов`язань. Окремо відзначають активну патріотичну громадську позицію, яку займає ОСОБА_32 , позитивно охарактеризовують ділові та особисті якості позивача за первісним позовом.
У характеристиці Приватне підприємство «Ортмедтех» зазначило, що за час співпраці з ОСОБА_26 останній зарекомендував себе як відповідальна і дисциплінована особа, яка може проявити наполегливість у досягненні мети, ініціативу і прийняти правильне рішення у питаннях, що стосуються професійної діяльності. ОСОБА_33 постійно працює над вдосконаленням професійних навичок, є набувачем багаточисельних сертифікатів, дипломів підвищення кваліфікації і неодноразово використовував набуті навички у вирішенні складних завдань. Взаємовідносини з колегами завжди складались на рівні на та підставі взаємної поваги, підтримував співробітників у складних життєвих ситуаціях, але при цьому дотримується корпоративних норм та правил етичної поведінки. Здатен працювати понаднормово задля вирішення проблем під час кризової ситуації. Займає активну життєву позицію, має міцні товариські та родинні стосунки.
З характеристики, наданої головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Славія» від 07 листопада 2023 року відомо, що за час проживання ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивним, привітним, ввічливим чоловіком. У спілкуванні з адміністрацією та персоналом комплексу конфліктних ситуацій не було. Скарг від сусідів не виникало, правила суспільної поведінки не порушував.
Відповідно до довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Осіріс-2005» від 04 грудня 2025 року № ОС000000001 та від 19 грудня 2025 року № ОС000000002, ОСОБА_1 працює в цьому Товаристві з 15 квітня 2016 року. На цей час займає посаду директора. Дохід за період з 01 січня до 31 грудня 2024 року становив 46 650,00 грн; а за період з 01 січня до 31 грудня 2025 року - 36 000,00 грн.
Згідно з довідками Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліксирдієтері» від 04 грудня 2025 року № ЕД000000001 та від 19 грудня 2025 року № ЕД000000002 ОСОБА_1 працює в Товаристві з 01 грудня 2019 року та на цей час займає посаду директора. Дохід за період з 01 січня до 31 грудня 2024 року становив 46 650,00 грн, а за період з 01 січня до 31 грудня 2025 року - 36 000,00 грн.
З довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Фарм» від 04 грудня 2025 року № 16 та від 19 грудня 2025 року № 18 відомо, що позивач за первісним позовом працює у цьому Товаристві з 01 березня 2010 року та на цей час займає посаду директора. Заробітна плата за період з 01 січня до 31 грудня 2024 року становила - 93 409,45 грн, а за період з 01 січня до 31 грудня 2025 року - 96 525,00 грн.
Відповідно до довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Еліксир» від 04 грудня 2025 року № КЕ000000001 та від 19 грудня 2025 року № КЕ000000002 ОСОБА_1 працює в цьому Товаристві з 01 лютого 2017 року та на цей час займає посаду директора. Дохід за період з 01 січня до 31 грудня 2024 року становив 47 814,74 грн, а за період з 01 січня до 31 грудня 2025 року - 39 415,56 грн.
ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що він повністю забезпечує дітей, має заощадження з попередніх років, які достатні для гідного життя у країні Європейського Союзу. Однак таке твердження позивача за первісним позовом не підтверджене доказами.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_3 станом на 20 жовтня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває.
У характеристиці, виданій головою правління ОСББ «Славія» від 07 листопада 2023 року, ОСОБА_3 проживала з 2017 року до лютого 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю родиною. За час проживання зарекомендувала себе позитивною, привітною, ввічливою жінкою. У спілкуванні з адміністрацією та персоналом комплексу конфліктних ситуацій не було. Скарг від сусідів не виникало, правила суспільної поведінки не порушувала. Діти поводяться ввічливо, виглядають завжди охайно.
З характеристики голови правління ОСББ «Каверіна 1» від 21 жовтня 2023 року відомо, що ОСОБА_3 з дня народження до 07 вересня 2014 року мешкала за адресою: АДРЕСА_3 зі своїми батьками. Вона зарекомендувала себе як дбайлива донька та мати, чуйна. Готова завжди прийти на допомогу. ОСОБА_34 , старший син, як і інші брати і сестри, відгукуються про матір з ніжністю і повагою. Діти завжди охайно виглядають, неконфліктні, спокійні. При цьому ОСОБА_35 інтелігентна, спокійна, впевнена в собі жінка. Вона активно займається вихованням дітей, активно цікавиться життям дітей ушколі, допомагає їм із заняттями, виконує функцію моральної підтримки членів сім`ї. Тактична, терпляча, вміє знаходити компромісні рішення і цьому вчить дітей. У конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена. Скарг на неї не надходило.
Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного огляду, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин від 22 лютого 2024 року № 3353, психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання опіки над дітьми відсутні.
ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, вона на цей час проживає у Шотландії та має статус біженки, який продовжено до 27 лютого 2027 року. В Шотландії позивачка за зустрічним позовом проживає у трикімнатній квартирі, за яку повністю сплачує оренду уряд Шотландії . Отримує від уряду країни матеріальну допомогу в розмірі 400,00 фунтів стерлінгів на місяць. Позивачка за зустрічним позовом на цей час навчається у Шотландському коледжі на п`ятому рівні на курсі англійської мови, яка їй потрібна для підтвердження диплому лікаря і в подальшому можливості працювати за професією лікаря. Станом на цей час проходить стажування в компанії, яка займається підбором персоналу для клінінгу приміщень та з червня 2026 року матиме постійне місце роботи за посадою асистент з набору персоналу для клінінгу приміщень зі встановленою заробітною платою 1 500,00 фунтів стерлінгів.
Також у своїх поясненнях ОСОБА_3 зазначила, що для дітей у Шотландії заброньовані місяця в навчальних закладах, діти зареєстровані в медичній практиці Шотландії та будуть під наглядом сімейного лікаря. На кожну дитину вона може отримувати матеріальну допомогу від держави Шотландії в розмірі по 264,00 фунтів стерлінгів та 560,00 фунтів стерлінгів додаткової матеріальної допомоги на трьох дітей.
На підтвердження цих фактів ОСОБА_3 надала копію договору захищеної (безстрокової) оренди житла Шотландії , укладеного між Житловою асоціацією ОСОБА_36 та орендарем ОСОБА_37 щодо оренди житла за адресою: АДРЕСА_5.
Відповідно до пункту 1.4 цього договору оренда розпочинається з 20 листопада 2024 року (дата в`їзду) та діє з дати в`їзду до 28 грудня 2024 року, а після цього - на умовах календарного місяця.
У пункті 1.5 визначено, що розмір орендної плати становить 543,96 фунта стерлінгів за кожен календарний місяць.
Листом житлового інспектора від 18 грудня 2025 року підтверджено, що ОСОБА_3 є єдиним орендарем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5, починаючи з 20 листопада 2024 року. Житлове приміщення є безпечним, придатним та відповідним для проживання. Житло є повністю автономним та включає: центральне опалення; постійний доступ до гарячої та холодної води; електропостачання та водопостачання; функціональну кухню; ванну кімнату з належними санітарними умовами. Житло відповідає встановленим житловим стандартам. Витрати на житло покриваються програмою «Universal Credit». Житлове приміщення складається з трьох спалень та однієї вітальні.
ОСОБА_3 надала підтвердження виплати їй стандартної щомісячної матеріальної допомоги у розмірі 400,00 фунтів стерлінгів та сплату орендної плати за житло у сумі 567,72 фунтів стерлінгів за програмою «Universal Credit» та інформацію щодо можливого розмір виплат, які призначені для допомоги дітям.
Листом директора CLEANIFIQ LTD офіційно підтверджено, що пані ОСОБА_38 буде працевлаштована в компанії CLEANIFIQ LTD на посаді спеціаліста служби підтримки клієнтів, починаючи з 15 червня 2026 року. Її річна заробітна плата становитиме 30 000,00 фунтів стерлінгів до оподаткування.
ОСОБА_3 надала підтвердження Медичного центру Спрінгберн від 02 грудня 2025 року, що ОСОБА_29 є пацієнтом клініки Dr Harris & Partners, перебуває під наглядом лікаря ОСОБА_39 і має індивідуальний номер пацієнта 3010108516; ОСОБА_30 є пацієнтом клініки Dr Harris & Partners, перебуває під наглядом лікаря ОСОБА_39 і має індивідуальний номер пацієнта 2403158534; ОСОБА_5 є пацієнтом клініки Dr Harris & Partners, перебуває під наглядом лікаря ОСОБА_39 і має індивідуальний номер пацієнта 1505128641.
У листі від 19 грудня 2025 року благодійна некомерційна організація SCIO Music & Art Centre «Nightingale» повідомила, що готова прийняти на регулярні заняття дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У центрі наявні можливості та вільні місця для участі зазначених дітей у таких напрямках: тхеквондо, музика, драма (театральне мистецтво), образотворче мистецтво та інші творчі заняття.
Позивачка за зустрічним позовом надала підтвердження наявності місць для дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_40 у середній школі Голіруд.
Відповідно до листа Консульства України в Единбурзі від 29 грудня 2025 року № 61223/19-500-160280 щодо засвідчення документів надані ОСОБА_3 документи видані органами влади Великої Британії, зокрема органами місцевого самоврядування Шотландії, та мають інформаційний характер. Відповідно до чинного законодавства України та встановленої консульської практики Консульство України в Единбурзі не має повноважень засвідчувати або легалізувати документи, видані органами влади іноземної держави, у тому числі органами місцевого самоврядування.
Разом із тим у цьому ж листі Консульство України зазначило, що ці документи є оригінальними документами, виданими компетентними органами Великої Британії, та відповідають дійсності. З метою подальшого використання документів рекомендовано здійснити їх переклад українською мовою та нотаріально засвідчити переклад.
Переклади усіх зазначених вище письмових доказів, наданих ОСОБА_3 , належним чином завірені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Главчевою Л. В.
Відповідно до висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 24 січня 2024 року № 5/6-9 встановлено за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 .
Зі змісту висновку, зокрема, відомо, що 07 грудня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини був здійснений відеодзвінок на номер телефона НОМЕР_4 . Розмова була розпочата з батьком дітей, ОСОБА_1 , який повідомив, що з жовтня 2023 року перебуває з дітьми, ОСОБА_10 , ОСОБА_27 та ОСОБА_9 в місті Монреаль (Канада). ОСОБА_1 повідомив членів комісії, що після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, в березні 2022 року він організував виїзд дітей спочатку до Республіки Польща, потім до Сполученого Королівства Великої Британії, а згодом до Шотландії , де проживав з дітьми та матір?ю дітей, ОСОБА_3 , в одному готелі, різних номерах. Між ним та матір`ю дітей склалися конфлікті стосунки через різні погляди на виховання їх дітей. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини з дозволу батька, ОСОБА_1 , та за бажанням дітей було проведено бесіду з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 по відеозв?язку. Діти повідомили, що проживають із батьком, ОСОБА_1 , у 4-х кімнатній квартирі, ОСОБА_14 показала свою кімнату, кімнату своїх братів (візуально квартира має хороші умови для проживання). Діти повідомили, що у них з батьком хороші стосунки, вони відвідують парки міста Монреаль, виставки, хокейні матчі та інші цікаві місця та заходи. Діти мали охайний вигляд, легко йшли на контакт, на питання відповідали охоче, самі (без питань членів засідання комісії) розповідали, як проводять час з батьком. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було поставлено питання, чи спілкуються вони з мамою, ОСОБА_3 , чи є обмеження з боку їх батька щодо спілкування з матір`ю. Зі слів дітей, вони спілкуються з мамою, коли бажають; обмежень, заборони зі сторони батька щодо спілкування з мамою, у них немає. Зі слів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , батько не намовляє їх проти мами. 
17 січня 2024 року співробітники управління-служби у справах дітей здійснили вихід за адресою: АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 є співвласником квартири), здійснили обстеження умов проживання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (за заявою представника ОСОБА_1 до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради). Під час виходу встановлено, що батько та діти приїхали до України, ОСОБА_33 займається питанням поновлення дітьми навчання в школі № 23 м. Дніпра. На час виходу діти були за адресою: АДРЕСА_4 , мали охайний вигляд, легко йшли на контакт, розповідали про свій відпочинок у Мексиці, проживання в Канаді, Шотландії .
Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей з батьком, місцевий суд безпідставно не заслухав думку кожного з дітей.
Суд апеляційної інстанції неодноразово зобов`язував позивача за первісним позовом ОСОБА_1 забезпечити суду можливість спілкування з кожним із дітей без присутності батька, що ОСОБА_1 категорично заперечував. 
З метою недопущення порушення вимог статті 171 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд апеляційної інстанції був змушений здійснювати спілкування в режимі відеоконференції одночасно з двома дітьми - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у безпосередній присутності батька ОСОБА_1 у кімнаті з дітьми, з обмеженим позивачем часом спілкування (близько 15 хвилин).
На виконання положень статті 171 СК України у присутності в залі судового засідання в приміщенні Дніпровського апеляційного суду практичного психолога Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради Прокопенка О. В., залученого судом як спеціаліста та представника органу опіки та піклування, у судовому засіданні 14 січня 2026 року апеляційний суд заслухав думку дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо їх місця проживання, ставлення до батька та матері (спілкування відбувалось у присутності батька в одній кімнаті з дітьми, у присутності матері в режимі відеоконференції, протягом обмеженого позивачем часу на спілкування).
Так, ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому виповнилось повних 15 років, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій виповнилось повних 13 років, суду пояснили, що вони за місцем їх фактичного перебування відвідують навчальний заклад, де вивчають, зокрема, такі предмети, як англійська мова, математика, фізика, геометрія, історія, інформатика, фізкультура. З матір`ю ОСОБА_3 не проживають з жовтня 2023 року. З дорослих з ними проживає лише батько ОСОБА_1 , також з ними мешкає їх рідний брат ОСОБА_30 та син позивача за первісним позовом від іншої жінки - ОСОБА_41 ; домашнім побутом займаються всі разом. Діти неодноразово повторювали, що не хочуть приймати рішення, з ким їм залишитись проживати з батьків, оскільки їм тяжко обирати між двома рідними людьми. Вони не обирали, з ким проживати, просто так склались обставини. Вважають, що матері тяжко морально від того, що діти не живуть із нею.
На питання психолога ОСОБА_15 : «Якщо суд вирішить залишити дітей проживати з матір`ю, чи готові вони до таких змін?», ОСОБА_14 спочатку відповіла, що вона не готова до таких змін. Проте в подальшому надала пояснення, що не буде проти проживати з тим із батьків, з ким вирішить суд. ОСОБА_13 відповів, що не проти почергового проживання з кожним із батьків. Діти також зазначили, що бажають, щоб батьки між собою порозумілись і вони могли б нікого не ображаючи проживати і спілкуватись з обома батьками. Відчуження і недовіри до матері у дітей немає, вона для них комфортна. З батьком їм також комфортно. Також діти пояснили, що їм ніхто не чинить перешкод у спілкуванні з мамою, хотіли б якнайшвидше побачитись з мамою. Загроз для себе не відчувають ні з боку матері, ні з боку сторонніх осіб.
Зі слів позивача за первісним позовом, у судовому засіданні апеляційної інстанції 14 січня 2026 року спілкування з малолітнім ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було неможливе у зв`язку з перебуванням дитини на плаванні.
На підставі цього, колегія суддів апеляційного суду за погодженням із батьком дитини у цій справі оголосила перерву до 25 лютого 2026 року для спілкування з малолітнім ОСОБА_27 у зручний для нього час після відвідування Наумом навчального закладу о 15:00 годині. Батько день та час спілкування з Наумом погодив.
Однак у судовому засіданні 25 лютого 2026 року ні в домовлені 15:00 год, ні протягом періоду часу до 16:30 год (завершення судового засідання) ОСОБА_1 не забезпечив присутність малолітнього Наума для спілкування з судом, посилаючись на те, що дитина не повернулась зі школи; причину відсутності Наума вдома батько назвати не зміг. Також позивач зазначив, що йому невідомо, де на цей час перебувають його діти, при цьому він зауважив, що зазвичай у цей час діти вже повертаються додому. Разом із тим позивач повідомив про неможливість зателефонувати дітям, оскільки вони не мають мобільних телефонів із собою. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2026 року.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 25 лютого 2026 року після надання пояснень кожною із сторін практичний психолог Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради Прокопенко О. В., який залучений до участі у справі як спеціаліст (психолог), надав пояснення, що для формування чіткого та обґрунтованого висновку, з ким із батьків дітям буде краще проживати, у нього дуже мало інформації, оскільки з дітьми вдалось поспілкуватись лише в режимі відеоконференції з обмеженим часом, до того ж у присутності батька, що не надає можливості виснувати, що діти у своїх поясненнях були щирими, без впливу і тиску батька на них. Зі спілкування зі старшими дітьми вбачається, що вони не проти почергового проживання з кожним із батьків, але це рішення може бути правильним лише тоді, коли батьки не мають між собою відкритого гострого конфлікту. З найменшим із дітей Наумом батько взагалі не надав можливості поспілкуватись, хоча суд врахував за поясненнями батька зручний час для дитини, зокрема з урахуванням відвідування дитиною навчального закладу, інших заходів. Діти перебувають у ситуації невизначеної стабільності, яка їх психологічно травмує, не розуміють, де, коли та з ким з батьків проживатимуть та на яких умовах. І батько, і мати люблять своїх дітей, готові про них піклуватись, але через особисті непорозуміння і конфлікти, з метою з`ясування особистих стосунків, використовують дітей як вагомий важіль для з`ясування особистих стосунків. Вказані висновки спеціаліста підтверджуються протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2026 року.
Згідно з довідками Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 11 грудня 2023 року та від 12 лютого 2024 року спеціалісти центру зазначили, що ОСОБА_1 опікується дітьми, є для них авторитетом, забезпечує базові потреби дітей, потреби у навчанні, спілкуванні, відпочинку та дозвіллі, позитивно впливає на їх розвиток, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Батько не перешкоджає спілкуванню дітей з матір`ю ОСОБА_3 , спілкування між дітьми та батьком доброзичливе та позитивно забарвлене, дітям комфортно разом із ним. Також визначено, що батько має усі підстави психологічного характеру для проживання дітей разом із ним, діти з батьком перебувають у режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, спілкування з батьком не має рис психотравмуючих подій для них.
У довідці від 06 березня 2024 року № 32, наданій ОСОБА_3 . Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» вказано, що результати методики «PARI» показали, що ОСОБА_3 має достатній рівень батьківського потенціалу та достатній рівень батьківської компетентності. Між нею та дітьми існує оптимальний емоційний контакт. Стиль батьківської поведінки у - авторитетно-ліберальний (більш м`який, що є природнім для жінки, відкрита для спілкування з дітьми). ОСОБА_3 визначає правила поведінки та обмеження, час від часу надаючи дітям можливість необмеженої свободи з незначним керівництвом. Мати ОСОБА_3 має мотивацію для спілкування та бажає проживати разом із дітьми, має плани на майбутнє своє та дітей. Визначено, що для психологічного здоров`я та в інтересах дітей обом батькам необхідно налагодити спілкування та встановити конструктивні методи і тактики виховання дітей, побудовані на узгодженій взаємодії батьків, у конструктивному та позитивному руслі без подвійних батьківських установок та маніпулювання.
Відповідно до психологічного висновку спеціаліста ОСОБА_42 від 12 вересня 2024 року на запит ОСОБА_1 надано такі рекомендації: не можна порушувати психоемоційний зв`язок батька ОСОБА_1 з його малолітніми дітьми, враховуючи довгострокове перебування дітей (понад десять місяців) разом із батьком та відсутність матері у їх житті; малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинні перебувати з біологічним батьком, для їх повної безпеки та належного розвитку, якщо мати не може на цей час виконувати належним чином свої обов`язки та періодично (зі слів дітей) залишала малолітніх дітей на довгий термін зі сторонніми людьми. Немає необхідних документів та доказів, що перебування з біологічним батьком шкодить здоров`ю та психоемоційному розвитку дітей, навпаки, діти цілком задоволені та забезпечені всім необхідним; досягнення домовленостей між ОСОБА_1 та матір`ю малолітніх дітей про місце проживання дітей та складання відповідного графіка, щоб не травмувати їх психіку. Вказана домовленість може бути досягнута усно або закріплена письмово шляхом укладення відповідного договору. Для забезпечення найліпших інтересів малолітніх дітей з психологічної точки зору рекомендовано: встановлення місця постійного проживання малолітніх дітей разом із батьком, під час діагностичного інтерв`ювання з спеціалістом діти виявили бажання жити разом із батьком; зустрічі з матір`ю, відповідно до бажання дітей, не порушуючи їх графіка та за згодою, домовленістю обох сторін; спостереження за станом малолітніх дітей психологом за місцем проживання (корекційні та профілактичні зустрічі).
Також відповідно до додаткового психологічного висновку спеціаліста ОСОБА_42 на запит ОСОБА_1 зроблено висновки, що в цілому психологічний рівень розвитку малолітніх дітей (віковий розвиток): ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає віковим нормам. Психічний розвиток малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає віковому періоду. Малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням свого віку потенційно здатні сприймати інформацію та надавати покази. Психічний стан на момент опитування малолітніх дітей (емоційний стан) стабільний, позитивний, настрій добрий, спостерігається боротьба мотивів.
Відповідно до висновку спеціаліста ОСОБА_43 від 21 липня 2025 року № 23/07/25, за результатами проведеного аналізу документів та відеоматеріалів було виявлено ознаки системного, цілеспрямованого відчуження дітей батьком від матері, що включає фізичне обмеження доступу матері до дітей, зокрема вільна можливість бачитись та спілкуватись з дітьми; емоційне блокування контакту; системне невиконання судових рішень; переміщення дітей без дозволу та погодження матері; формування атмосфери конфлікту, в якій діти змушені обирати сторону; залучення дітей як посередників у спілкуванні з матір`ю.
Згідно з висновком експерта ОСОБА_44 від 22 липня 2025 року № 81/07/25 за результатами проведення психологічної експертизи ОСОБА_3 , внаслідок впливу певних обставин, а саме: викрадення, переховування та ненадання спілкування з дітьми громадянином ОСОБА_1 , невиконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року у справі № 201/2341/24, у ОСОБА_3 за результатами дослідження діагностовано: високий рівень особистісної тривожності, високий рівень реактивної тривожності; зануреність у собі, его-реакція (не має можливості уникнення ситуацій), важка ситуація сприймається, як тяжка, постійна; наявні страхи, депресивні тенденції, почуття незахищеності, ознаки імпульсивності, агресія; слабкий психологічний захист від неприємних зовнішніх впливів; постійні думки, які пов?язані з основним джерелом свого стресу; сильне занепокоєння стосунками з іншими, потреба у спілкуванні; негативна система ставлення до чоловіків, до почуття провини; незадовільна нервово-психічна стійкість; при значних психічних та фізичних навантаженнях схильна до нервово-психологічних зривів та порушень психічної діяльності. Ситуації, що досліджуються, мають психологічно деструктивний характер для ОСОБА_3 . Встановлено: незадовільна нервово-психічна стійкість, при значних психічних та фізичних навантаженнях схильна до нервово-психологічних зривів та порушень психічної діяльності. Високий рівень особистісної та реактивної тривожностей. Важка ситуація сприймається, як тяжка, постійна. Наявні страхи, депресивні тенденції, почуття незахищеності, ознаки імпульсивності, агресія. Слабкий психологічний захист від неприємних зовнішніх впливів. Постійні думки, які пов`язані з основним джерелом свого стресу. Сильне занепокоєння стосунками з іншими, потреба у спілкуванні. Всі означені моральні страждання перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з досліджуваними подіями.
З висновку спеціаліста ОСОБА_43 від 30 липня 2025 року № 23/07/25 відомо, що за результатами проведеного дослідження було виявлено, що дії батька містять маніпулятивну поведінку, яка спрямована не на виконання судового рішення та слідування найкращим інтересам дітей, а на створення доказової бази для судових процесів з подальшим звинувачення матері; відчуження дітей від матері - формування у дітей негативного ставлення до матері шляхом повторюваних деструктивних впливів; нормалізація пошкодження майна інших осіб; потрапляння дітей в умови непередбачуваності, почуття покинутості. У зв?язку із сімейною ситуацією, яка склалась, з урахуванням найкращих інтересів дітей рекомендується організовувати та проводити зустрічі із матір`ю таким чином: мати має бути попереджена щонайменше за 24 години до візиту, щоб забезпечити фізичну присутність і підготовку до зустрічі. Узгодження між батьками має відбуватись через офіційні засоби зв`язку або за допомогою державного виконавця; із злагодженою взаємодією батька із матір`ю щодо особливостей відновлення та комунікації із дітьми, зокрема уточнення, в який спосіб слід комунікувати із дітьми, їх вподобання, зацікавленості до певних видів діяльності, комфортного вибору часу та проведення зустрічей та спілкування з дитиною (уточнення графіка дитини, її настрою та комфортного способу комунікації); із попередньою психологічною підготовкою дітей з боку батька, а саме інформування дітей про планування зустрічі із матір`ю, сприяння відновленню контакту дітей із матір`ю, відсутності висловлювань та дій з боку батька, які б формували конфлікт лояльності, відчуження або негативний образ матері; батько не повинен бути присутнім на території або в безпосередній близькості, щоб уникнути психологічного тиску / впливу на дітей з його боку; у разі неможливості батьків організувати побачення із дітьми, залучити медіатора або сімейного психолога / психотерапевта.
Відповідно до психологічного висновку спеціаліста ОСОБА_42 від 11 листопада 2025 року, за результатами аналізу спостереження за дітьми під час розмови зроблено висновки про те, що зовнішній вигляд дітей цілком благополучний, охайний. Загальна характеристика поведінки дітей: особливості контакту з спеціалістом мають характер співробітництва. Діти спокійні, проявляють зацікавленість, позитивно реагують на запитання, легко вступають у контакт, впевнені у собі й своїх можливостях. Станом на момент опитування, батько створив всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, як і на момент попереднього опитування. Батько виявляє увагу і турботу до дітей. Діти цілком задоволені своїм життям, навчальний процес не порушено, медична страховка в наявності, але діти повідомляють, що між батьками є конфлікт, який «почала мама..», «мама часто каже неправду…», «я люблю і маму і тата...». Психоемоційно діти не готові надавати свої свідчення у суді, оскільки є емоційно залежними від обох батьків та втягнуті у конфлікт між батьками, це може викликати емоційний стрес. Діти бояться відкрито висловлювати свою думку, позицію щодо проживання з батьком, щоб не образити маму, вважають, що це може зіпсувати їхні стосунки з нею. Обом батькам важливо знайти сили зберегти нормальні стосунки один із одним після розлучення. Законодавством України встановлюються рівні права батька і матері при визначенні місця проживання дитини. Основні стилі виховання, які використовує батько - це «Кооперація» та «Прийняття», високий рівень виховної дієздатності батька, батько намагається знайти компроміс у стосунках з колишньою дружиною заради спільних дітей.
Згідно з додатковим психологічним висновком спеціаліста ОСОБА_42 від 24 листопада 2025 року, за результатами аналізу спостереження за дітьми під час розмови загальна характеристика поведінки дітей: особливості контакту зі спеціалістом мають характер співробітництва. Враховувати думку дітей є важливою вимогою закону, особливо у питаннях, що стосуються їхнього життя. Якщо дитина здатна чітко висловити свою думку, її бажання слід враховувати в будь-якому випадку, навіть якщо це не визначено законодавством. Батьки мають рівні права та обов`язки стосовно дитини / дітей, жоден з них не має переваги перед іншим. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини / дітей на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини / дітей у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
У довідці Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 23 вересня 2024 року № 114, наданій ОСОБА_3 про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару, для повноцінного розвитку дітей у виховному процесі необхідна присутність та спілкування з обома батьками; задля психологічного здоров`я та в інтересах дітей обом батькам рекомендовано налагодити спілкування та встановити конструктивні методи та тактики виховання; методики і тактики виховання дітей повинні бути побудовані на узгодженій взаємодії батьків, у конструктивному та позитивному руслі, за згодою дітей, без подвійних батьківських установок та маніпулювання. Ця довідка містить загальні рекомендації обом батькам з приводу виховання дітей; у ній не зазначаються висновки щодо прихильності дітей до жодного із батьків.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частині першій статті 389 ЦПК України зазначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржено з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Межі розгляду справи судом 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України суд касаційної інстанції розглядає скаргу за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою і другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Підставою для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).
Підставою для відкриття касаційного провадження на постанову суду апеляційної інстанції є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 травня 2025 року в справі № 201/13014/23).
Касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про забезпечення позову
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову частково, суд апеляційної інстанції керувався тим, що між сторонами дійсно існує спір про визначення місця проживання дітей.
Враховуючи право матері на особисте спілкування з дітьми, відсутність факторів, що обмежують право на таке спілкування та встановивши, що тривале неспілкування неповнолітніх із матір`ю призводить до втрати психологічних, емоційних зв`язків матері із дітьми, та керуючись якнайкращими інтересами дітей, колегія суддів апеляційного суду вважала за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування неповнолітніх дітей з матір`ю у межах населеного пункту за місцем проживання дітей кожної неділі з 10:00 години до 18:00 години (за часом, що діє у місці проживання дітей) без присутності батька, а також надавати матері можливість спілкування з неповнолітніми дітьми з використанням телекомунікаційних засобів кожного буднього дня з 17:00 години до 17:30 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька.
Апеляційний суд звернув увагу на те, що під час визначення графіка спілкування дітей з матір`ю суд врахував графік навчання, додаткових занять та інших заходів, які відвідують діти, з урахуванням пояснень батька дітей у судовому засіданні апеляційного суду про те, що кожен із дітей після навчання відвідує тренування з кікбоксингу, плавання та бадмінтону в різні будні дні тижня у період з 18:00 до 20:00 години; зі школи діти повертаються до 16:00 години.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вік дітей, вважав, що підстав для присутності батька під час їх спілкування та побачень із матір`ю немає.
Колегія суддів апеляційного суду наголосила, що визначені судом заходи забезпечення позову спрямовані на запобігання втраті емоційного контакту матері з неповнолітніми дітьми, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді; не призводять до вирішення по суті спору, що заявлений у цій цивільній справі. Суд не встановив підстав для застосування зустрічного забезпечення.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач діятиме недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21, предметом касаційного оскарження в якій була постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали місцевого суду щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання батька не чинити матері перешкод у спілкуванні та побаченнях з дитиною, виснував, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передання дитини від однієї особи (батька / матері) до іншої особи (матері / батька). 
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «Mamchur v. Ukraine», № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Hant v. Ukraine», № 31111/04, § 54).
Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення стосунків та емоційного контакту дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20, від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи право матері на особисте спілкування з дітьми, відсутність факторів, що обмежують право на таке спілкування; а також відсутність спілкування матері з неповнолітніми дітьми протягом тривалого часу, що призводить до втрати психологічних, емоційних зв`язків матері із дітьми; та керуючись якнайкращими інтересами дітей, дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування без присутності батька як у межах населеного пункту за місцем проживання дітей, так і з використанням телекомунікаційних засобів.
Під час визначення графіка спілкування дітей з матір`ю суд апеляційної інстанції врахував графік навчання, додаткових занять та інших заходів, які відвідують діти, оскільки кожен з дітей після навчання відвідує тренування з кікбоксингу, плавання та бадмінтону в різні будні дні тижня у період з 18:00 до 20:00 години, а зі школи діти повертаються до 16:00 години.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для присутності батька під час їх спілкування та побачень із матір`ю.
Визначені судом заходи забезпечення позову спрямовані на запобігання втраті емоційного контакту матері з неповнолітніми дітьми, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді та не призводять до вирішення по суті спору, що заявлений у цій цивільній справі. 
Доводи касаційної скарги про те, що ухвала апеляційного суду передбачає особисті зустрічі у межах населеного пункту за місцем проживання дітей, проте суд не встановив, де саме проживають діти, є неприйнятними, оскільки суд апеляційної інстанції під час вирішення справи неодноразового намагався з`ясувати у батька фактичне місце проживання дітей. Проте саме позивач за первісним позовом приховує ці обставини як від суду, так і від матері дітей.
Перебування позивача разом із дітьми та відповідачки за межами України не є перешкодою для виконання ухвали суду про забезпечення позову та організації зустрічі дітей з матір`ю як за місцем їх проживання, так і за допомогою телекомунікаційних засобів.
Здійснення батьком перешкод у спілкуванні матері з дітьми та приховування місця їх фактичного перебування протягом тривалого часу і стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про забезпечення позову.
Безпідставними є доводи скарги щодо ігнорування судом наявності реальної загрози життю та здоров`ю ОСОБА_1 , оскільки такі факти не підтверджені належними доказами та є голослівними.
Крім того, вжиття заходів забезпечення позову в іншій справі № 201/2341/24 (за позовом матері про відібрання дітей) шляхом зобов`язання батька надавати можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення матері часу з дітьми не є перешкодою для забезпечення позову у цій справі шляхом визначення часу та способу спілкування дітей із матір`ю.
Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що суд апеляційної інстанції вирішував процесуальне питання про забезпечення позову, що не є вирішенням спору по суті.
Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що встановлення жорсткого графіка спілкування без урахування бажання дітей суперечить їх найкращим інтересам, оскільки на важливості налагодження та підтримання родинних зв`язків між дитиною і її родичами кровного споріднення, а особливо батьками, неодноразово акцентували ЄСПЛ та Верховний Суд у своїх рішеннях.
У ключовій темі «Права дитини. Право на контакт», підготовленій секретаріатом ЄСПЛ (https://ks.echr.coe.int/documents/d/echr-ks/contact-rights), наголошено, що: позитивні зобов`язання не обмежуються забезпеченням того, щоб діти могли возз`єднатися зі своїми батьками або мати з ними контакт, а також поширюються на всі підготовчі кроки, які мають бути вжиті з цією метою («A and Others v. Italy», 2023, § 98; «A. T. v. Italy», 2021, § 66; «Haddad v. Spain», 2019, § 54; «Polidario v. Switzerland», 2013, § 65). Справді, встановлення контакту може бути неможливим негайно і може потребувати підготовчих або поетапних заходів («T. A. and Others v. the Republic of Moldova», 2021, § 62; «Neves Caratao Pinto v. Portugal», 2021, § 112). Співпраця та розуміння всіх залучених осіб завжди є важливою складовою. Однак відсутність співпраці між розлученими батьками сама собою не є обставиною, яка може звільнити органи влади від їхніх позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції. Навпаки, вона покладає на органи влади обов`язок уживати заходів для узгодження конфліктних інтересів сторін, при цьому найкращі інтереси дитини є першочерговим міркуванням «Ribic v. Croatia», 2015, § 94.
Відсутність спілкування матері з неповнолітніми дітьми протягом тривалого часу обґрунтовує необхідність механізму відновлення контакту, а обраний апеляційним судом захід є пропорційним, оскільки він не змінює місце проживання дітей, не передбачає їх переданні матері, не встановлює примусових особистих зустрічей, а лише зобов`язує батька, з яким перебувають діти, забезпечити технічну можливість спілкування матері з дітьми як за місцем їхнього проживання, так і за допомогою телекомунікаційних засобів.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який вона просила застосувати, позовним вимогам, та належним чином обґрунтував необхідність вжиття таких заходів.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року постановлена з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а зазначене судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції
У цій справі сторони порушили питання про визначення місця проживання дітей.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання необхідно вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові батька та задоволення зустрічного позову матері та визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, суд апеляційної інстанції керувався ставленням батьків до виконання своїх батьківських обов`язків врахував їх поведінку щодо дітей, вік дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення.
Апеляційний суд дійшов висновку, що проживання дітей з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить розвиток у безпечному, спокійному середовищі та гарантуватиме прозорість умов проживання, дозволить відновити баланс батьківської участі без шкоди для психоемоційного стану дітей.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, які свідчать про правильне застосування норм матеріального та непорушення норм процесуального права з огляду на таке.
Як вже наголошував Верховний Суд у постанові від 15 травня 2025 року, судові рішення у справах, які стосуються якнайкращих інтересів дитини, повинні мати належну мотивацію та відображати специфічні елементи, які впливають на врахування принципу якнайкращих інтересів дитини.
Україна взяла на себе зобов`язання за Віденською конвенцією про право міжнародних договорів (далі - Віденська конвенція), яка є джерелом права в нашій державі, важливими для побудови національної політики та правозастосовної практики будуть висновки Комітету ООН з прав дитини (далі - Комітет), які є джерелом права відповідно до пп. «b» пункту 3 статті 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, яка закріплює правило про те, що поряд із нормами міжнародного договору обов`язково треба використовувати подальшу практику застосування договору, який встановлює угоду учасників щодо його тлумачення.
Особливості аргументації рішення у справі, що стосувалась якнайкращих інтересів дитини, можна простежити з рішення Комітету у справі «А. Б. проти Фінляндії», в якій Комітет нагадав, що для наглядного підтвердження факту дотримання права дитини на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування, будь-яке рішення щодо дитини чи дітей має бути мотивовано, обґрунтовано та роз`яснено. Під час викладання аргументації слід чітко вказати всі факти щодо обставин, у яких перебуває дитина, які елементи були визнані доречними для оцінки її найкращих інтересів, зміст елементів у цьому конкретному випадку та ступінь значущості, яка була їм надана в контексті визначення найкращих інтересів дитини. У цьому зв`язку Комітет зазначає, що формальне та загальне посилання Імміграційної служби Фінляндії на найкраще забезпечення інтересів дитини без урахування думки автора означає, що конкретні обставини, що стосуються автора, не були розглянуті, та оцінка наявності небезпеки серйозного порушення Конвенції ООН про права дитини з урахуванням його конкретних обставин не була проведена.
Верховний Суд звертав увагу на те, що, визначаючи зміст принципу якнайкращих інтересів дитини, цей суд у своїй практиці враховує підхід ЄСПЛ, який виробив дві умови, які необхідно брати до уваги при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (див. пункт 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).
Більш широкий підхід виробив Комітет у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3)», який був імплементований і в практику Верховного Суду.
Так, Комітет звернув увагу на те, що під час оцінки та визначення найкращих інтересів дитини необхідно враховувати такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе становище; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Перелік таких елементів не є вичерпним і залежно від конкретної ситуації певний елемент може переважати над іншим.
Підхід Комітету може слугувати алгоритмом для оцінки та визначення якнайкращих інтересів дитини, за якими належить діяти в такому порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
Важливим елементом у такій категорії справ є оцінка того, яким чином було забезпечено право дитині висловити свою думку і якою мірою вона була взята до уваги.
Право дитини бути заслуханою є базовою гарантією Конвенції ООН про права дитини (стаття 12).
Комітет наголосив, що у статті 12 не встановлюється будь-якого вікового обмеження щодо права дитини висловлювати свої погляди і вона не заохочує держави-учасники до введення в законодавстві або на практиці вікових обмежень, які б ущемляли право дитини бути почутою, з усіх питань, які стосуються її інтересів.
Верховний Суд, імплементуючи вказаний стандарт, зробив висновок, що думка дитини може бути висловлена: у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків.
Думка дитини не є для суду абсолютною і не позбавляє суд можливості ухвалити рішення всупереч такій думці, але обов`язково з наведенням відповідного обґрунтування.
У справі «Jurisic v. Croatia» (No. 2), 2022 ЄСПЛ повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як надання їй безумовного права вето, без урахування інших факторів та без оцінки її найкращих інтересів. Якщо національний суд ґрунтує своє рішення виключно на поглядах дитини, яка явно не здатна сформулювати або висловити свою думку (наприклад, через внутрішній конфлікт лояльності та/або вплив відштовхуючої поведінки одного з батьків), таке рішення може суперечити статті 8 Конвенції.
Однією з підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції від 24 вересня 2024 року була відсутність у судовому рішенні апеляційного суду мотивів щодо думки дитини, мотивації та відображення специфічних елементів, які впливають на врахування принципу якнайкращих інтересів дитини.
Під час нового розгляду апеляційний суд установив, що під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей з батьком місцевий суд безпідставно не заслухав думку кожного з дітей.
Так, апеляційний суд керувався тим, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Із цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо під час вирішення питань, які безпосередньо її стосуються.
При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
Суд апеляційної інстанції неодноразово зобов`язував позивача за первісним позовом ОСОБА_1 забезпечити суду можливість спілкування з кожним з дітей без присутності батька, що ОСОБА_1 категорично заперечував. 
З метою недопущення порушення вимог статті 171 СК України суд апеляційної інстанції здійснював спілкування в режимі відеоконференції одночасно з двома дітьми - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у безпосередній присутності батька ОСОБА_1 у кімнаті з дітьми, з обмеженням позивачем часу спілкування (близько 15 хвилин).
Також на виконання положень статті 171 СК України у присутності в залі судового засідання у приміщенні Дніпровського апеляційного суду практичного психолога Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради Прокопенка О. В. як спеціаліста та представника органу опіки та піклування, у судовому засіданні 14 січня 2026 року апеляційний суд заслухав думку дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо їх місця проживання, ставлення до батька та матері (спілкування відбувалось у присутності батька в одній кімнаті з дітьми, у присутності матері в режимі відеоконференції, протягом обмеженого позивачем часу на спілкування).
Так, ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому виповнилось повних 15 років, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій виповнилось повних 13 років, пояснили суду, що вони за місцем їх фактичного перебування відвідують навчальний заклад, де вивчають, зокрема, такі предмети, як англійська мова, математика, фізика, геометрія, історія, інформатика, фізкультура. З матір`ю ОСОБА_3 не проживають з жовтня 2023 року. З дорослих з ними проживає лише батько ОСОБА_1 , також з ними мешкає їх рідний брат ОСОБА_30 та син позивача за первісним позовом від іншої жінки - ОСОБА_41 ; домашнім побутом займаються всі разом. Діти неодноразово повторювали, що не хочуть приймати рішення, з ким їм залишитись проживати з батьків, оскільки їм тяжко обирати між двома рідними людьми. Вони не обирали, з ким проживати, просто так склались обставини. Вважають, що матері тяжко морально від того, що діти не живуть із нею.
На питання психолога ОСОБА_15 : «Якщо суд вирішить залишити дітей проживати з матір`ю, чи готові вони до таких змін?», ОСОБА_14 спочатку відповіла, що вона не готова до таких змін. Проте в подальшому надала пояснення, що не буде проти проживати з тим із батьків, з ким вирішить суд. ОСОБА_13 відповів, що не проти почергового проживання з кожним із батьків. Діти також зазначили, що бажають, щоб батьки між собою порозумілись і вони могли б нікого не ображаючи проживати і спілкуватись з обома батьками. Відчуження і недовіри до матері у дітей немає, вона для них комфортна. З батьком їм також комфортно. Діти пояснили, що їм ніхто не чинить перешкод у спілкуванні з мамою, хотіли б якнайшвидше побачитись з мамою. Загроз для себе не відчувають ні з боку матері, ні з боку сторонніх осіб.
Спілкування з малолітнім ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому засіданні апеляційної інстанції 14 січня 2026 року не відбулося, оскільки він, зі слів позивача за первісним позовом, перебував на плаванні.
За погодженням з батьком дитини в судовому засіданні оголошено перерву до 25 лютого 2026 року для спілкування з малолітнім ОСОБА_27 у зручний для нього час після відвідування Наумом навчального закладу о 15:00 годині. Батько день та час спілкування з Наумом погодив.
Однак у судовому засіданні 25 лютого 2026 року ані в обумовлені 15:00 год, ані протягом періоду часу до 16:30 год (завершення судового засідання) ОСОБА_1 не забезпечив присутність малолітнього ОСОБА_11 для спілкування з колегією суддів апеляційного суду, з посиланням на те, що дитина не повернулась зі школи з невідомих йому причин.
При цьому ОСОБА_1 зазначив, що йому невідомо, де на цей час перебувають його діти, та зауважив, що зазвичай у цей час діти вже повертаються додому. 
Також повідомив про неможливість зателефонувати дітям, оскільки вони не мають мобільних телефонів із собою. 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність у позивача за первісним позовом належного контролю за місцеперебуванням дітей та можливості оперативного зв`язку з ними, що обґрунтовано ставить під сумнів належне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо забезпечення безпеки дітей, догляду та піклування.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 25 лютого 2026 року після надання пояснень кожною із сторін практичний психолог Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради Прокопенко О. В. як спеціаліст (психолог) надав пояснення, що для формування чіткого та обґрунтованого висновку, з ким із батьків дітям буде краще проживати, у нього дуже мало інформації, оскільки з дітьми вдалось поспілкуватись лише в режимі відеоконференції з обмеженим часом, до того ж у присутності батька, що не надає можливості виснувати, що діти у своїх поясненнях були щирими, без впливу і тиску батька на них. 
Спеціаліст (психолог) зазначив, що зі спілкування зі старшими дітьми вбачається, що вони не проти почергового проживання з кожним із батьків, але це рішення може бути правильним лише тоді, коли батьки не мають між собою відкритого гострого конфлікту. З найменшим із дітей Наумом батько взагалі не дав можливості поспілкуватись, хоча суд врахував, за поясненнями батька, зручний час для дитини, відвідування дитиною навчального закладу, інших заходів. Діти перебувають у ситуації невизначеної стабільності, яка їх психологічно травмує, не розуміють, де, коли та з ким із батьків проживатимуть та на яких умовах. І батько, і мати люблять своїх дітей, готові про них піклуватись, але через особисті непорозуміння і конфлікти, з метою з`ясування особистих стосунків, використовують дітей як вагомий важіль для з`ясування особистих стосунків.
Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2024 року звертав увагу на те, що відповідно до статті 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Верховний Суд неодноразово вказував, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову.
Передбачена частинами четвертою і п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції у цій справі, Верховний Суд наголошував на відсутності в судовому рішенні апеляційного суду мотивів щодо висновку органу опіки та піклування, що також впливає на визначення змісту якнайкращих інтересів дитини.
Так, відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 24 січня 2024 року № 5/6-9 місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за доцільне визначити разом із батьком ОСОБА_1 .
Зі змісту висновку відомо, що 07 грудня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини був здійснений відеодзвінок на номер телефона НОМЕР_4 . Розмова була розпочата з батьком дітей, ОСОБА_1 , який повідомив, що з жовтня 2023 року перебуває з дітьми, ОСОБА_10 , ОСОБА_27 та ОСОБА_9 в місті Монреаль (Канада). ОСОБА_1 повідомив членів комісії, що після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, в березні 2022 року він організував виїзд дітей спочатку до Республіки Польща, потім до Сполученого Королівства Великої Британії, а згодом до Шотландії , де проживав з дітьми та матір`ю дітей, ОСОБА_3 , в одному готелі, різних номерах. Між ним та матір`ю дітей склалися конфлікті стосунки через різні погляди на виховання їх дітей. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини з дозволу батька, ОСОБА_1 , а також за бажанням дітей, було проведено бесіду з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 по відеозв?язку. Діти повідомили, що проживають із батьком, ОСОБА_1 у 4-х кімнатній квартирі, ОСОБА_14 показала свою кімнату, кімнату своїх братів (візуально квартира має хороші умови для проживання). Діти повідомили, що у них з батьком хороші стосунки, вони відвідують парки міста Монреаль, виставки, хокейні матчі та інші цікаві місця та заходи. Діти мали охайний вигляд, легко йшли на контакт, на питання відповідали охоче, самі (без питань членів засідання комісії) розповідали, як проводять час з батьком. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було поставлено питання, чи спілкуються вони з мамою, ОСОБА_3 , чи є обмеження з боку їх батька щодо спілкування з матір`ю. Зі слів дітей, вони спілкуються з мамою, коли бажають; обмежень, заборони зі сторони батька щодо спілкування з мамою у них немає. Зі слів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , батько не намовляє їх проти мами. 
Також у висновку зазначено, що 17 січня 2024 року співробітники управління-служби у справах дітей здійснили вихід за адресою: АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 є співвласником квартири), здійснили обстеження умов проживання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (за заявою представника ОСОБА_1 до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради). Під час виходу встановили, що батько та діти приїхали до України, ОСОБА_33 займається питанням поновлення дітьми навчання в школі № 23 м. Дніпра. На час виходу діти були за адресою: АДРЕСА_4 , мали охайний вигляд, легко йшли на контакт, розповідали про свій відпочинок у Мексиці, проживання в Канаді, Шотландії.
Під час нового апеляційного розгляду справи суд, враховуючи положення статті 19 СК України, дійшов висновку про те, що наданий суду висновок органу опіки є однобічним, не містить аналізу якнайкращих інтересів дітей з урахуванням особливостей стану здоров`я та розвитку дітей; висновок не містить аналізу створення належних умов для проживання і виховання дітей не лише батьком, а також і матір`ю. 
Колегія суддів Верховного Суду, з урахуванням однобічності висновку органу опіки, вважає обґрунтованим висновок апеляційного суду про визначення місця проживання дітей з батьком на основі висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 24 січня 2024 року № 5/6-9.
Крім того, в матеріалах справи є висновки та експертні оцінки психологів щодо індивідуально-психологічних особливостей батьків, їхніх виховних можливостей, емоційного стану дітей, рівня їхньої прив`язаності до кожного з батьків, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку, а судове рішення апеляційного суду повною мірою містить мотивацію та відображення їх оцінки. 
Суд апеляційної інстанції правильно керувався тим, що ці висновки, зроблені на замовлення одного із батьків, які є безпосередньо заінтересованими у результаті розгляду цієї справи; висновки зроблені без спілкування з другим із батьків, що також свідчить про обмеженість і однобічність таких досліджень чи спостережень.
При цьому висновки спеціалістів зроблені, зокрема, за результатами аналізу спостереження та спілкування з дітьми дистанційно в режимі відеоконференції та лише за участі одного з батьків (батька), що, як правильно зазначив апеляційний суд, не свідчить про їх об`єктивність і переконливість, оскільки проведення психологічних обстежень дистанційно істотно обмежує можливість спеціаліста повноцінно оцінити емоційний стан дітей, їх поведінкові реакції, рівень психологічного комфорту, а також вплив зовнішніх факторів та оточення, у якому перебувають діти під час спілкування. В умовах онлайн спілкування спеціаліст позбавлений можливості безпосереднього спостереження за взаємодією дій з кожним із батьків, що є ключовим елементом для встановлення реальної емоційної прихильності.
Крім того, дистанційний формат не виключає стороннього впливу на дітей під час опитування, зокрема присутності інших осіб за межами поля відеокамери, попереднього інструктування дітей або формування відповідей під психологічним чи емоційним тиском. За таких умов неможливо гарантувати щирість висловлювань дітей, що також підтвердив практичний психолог ОСОБА_15 як спеціаліст (психолог) у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано виснував про те, що ці висновки спеціалістів, отримані виключно шляхом дистанційного спілкування з дітьми, шляхом спілкування лише з одним з батьків, мають оціночний однобічний характер, не є достатньо обґрунтованими та не можуть слугувати вирішальним доказом під час встановлення фактичної прихильності дітей до кожного з батьків і визначення їх найкращих інтересів.
Скасовуючи постанову апеляційного суду від 24 вересня 2024 року, Верховний Суд виснував, що згідно із законом на суд покладений обов`язок під час вирішення спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, враховувати факти вчинення домашнього насильства як стосовно дитини, так і у присутності дитини. Тобто в разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти, чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або у її присутності.
Так само і ЄСПЛ звертав увагу на те, що при ухваленні рішень щодо обмеження права на спілкування національні органи влади зобов`язані враховувати стверджувану історію домашнього насильства заявника як відповідний і обов`язковий фактор, який повинен бути зважений під час оцінки.
Проте поза увагою апеляційного суду під час попереднього розгляду залишилось твердження ОСОБА_3  про примусове відібрання дітей та звернення до іноземних правоохоронних органів, що може бути пов`язано із застосуванням домашнього насильства.
З урахуванням вказівок Верховного Суду, а також встановлених батьком обмежень суду у часі спілкування в режимі відеоконференції із старшими дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у безпосередній присутності батька; беручи до уваги ненадання батьком можливості суду поспілкуватись з молодшим сином Наумом, ненадання батьком належних та достатніх доказів щодо місця, умов проживання, виховання дітей, їх медичного обслуговування, суд апеляційної інстанції не встановив саме факту домашнього насильства над дітьми.
Однак апеляційний суд наголосив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надавали пояснення у безпосередній присутності батька, під його контролем у режимі відеоконференції, що унеможливлює достовірну перевірку факту домашнього насильства над дітьми з боку батька, на що також звертав увагу практичний психолог ОСОБА_15 .
При цьому колегія суддів апеляційного суду критично оцінила пояснення представника органу опіки та піклування щодо виникнення синця під оком у неповнолітнього ОСОБА_4 випадково під час гри з братами та сестрою, оскільки така інформація здобута працівником органу опіки під час спілкування по відеозв`язку з дитиною; інших доказів суду не надано. Апеляційний суд врахував, що діти перебувають під істотним впливом батька, що може позначатися на змісті та характері наданих ними пояснень.
Відповідно частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи врахував вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, повною мірою навів мотивацію та відображення специфічних елементів, які впливають на врахування принципу якнайкращих інтересів дітей, а тому доводи касаційної скарги щодо виходу за межі вказівок Верховного Суду та здійснення повної переоцінки усіх доказів, що суперечить вимогам частини першої статті 400 ЦПК України та обов`язковості вказівок, є безпідставними.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з наданою апеляційним судом оцінкою доказів та аргументів сторін та висновками щодо доцільності проживання дітей разом із матір`ю.
При цьому сама поведінка заявника не свідчить про його добросовісність.
Суд апеляційної інстанції неодноразово намагався на виконання вимог закону з`ясувати думку дітей щодо визначення їх місця проживання, як і намагався встановити фактичне місце проживання дітей.
Проте ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові роз`яснення суду, не надав інформації та доказів щодо місця фактичного проживання та перебування дітей, їх місце навчання, а лише зазначив про їх перебування в одній із країн Європейського Союзу, тоді як відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 на сьогодні проживає у Шотландії (Велика Британія не є членом Європейського Союзу) із зазначенням певної адреси.
Така поведінка батька, зокрема, унеможливлює визначення реальної відстані між місцем проживання матері та місцем перебування дітей і батька, ускладнює оцінку умов проживання, доступу до освіти, медичного забезпечення та безпеки дітей.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано керувався тим, що проживання батьків у різних державах об`єктивно унеможливлює реалізацію моделі спільної фізичної опіки, оскільки така форма опіки передбачає постійне або почергове проживання дітей із кожним із батьків, що потребує територіальної наближеності місця проживання, стабільного графіка та безперервності освітнього процесу. За відсутності спільної країни проживання батьків, почергове перебування дітей з кожним із батьків є таким, що створює надмірне навантаження на дітей (часті переїзди, зміна освітнього середовища, соціального і мовного оточення, медичного обслуговування тощо).
Крім того, колегія звертає увагу, що ні батько, ні мати питання встановлення спільної фізичної опіки над дітьми у справі не ініціювали.
Доводи скарги про те, що апеляційний суд, визначаючи місце проживання дітей з матір`ю, не врахував погляди дітей, піклування про них, їх захист і безпеку, право дитини на здоров`я та освіту, а також збереження сімейного оточення і стабільність та поведінку ОСОБА_3 , є безпідставними та неприйнятними, оскільки апеляційний суд неодноразово намагався з`ясувати погляди дітей та встановити наявність належного піклування про них, їх захист і безпеку, право дитини на здоров`я та освіту, проте ОСОБА_1 чинив перешкоди у встановленні зазначених обставин.
Враховуючи наведене, дослідивши подані сторонами докази, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дітей, вік дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить розвиток у безпечному, спокійному середовищі та гарантуватиме прозорість умов проживання, дозволить відновити баланс батьківської участі без шкоди для психоемоційного стану дітей.
Верховний Суд також наголошує на тому, що з жовтня 2023 року до цього часу позивач за первісним позовом створює перешкоди у спілкуванні матері з дітьми; такі перешкоди виключають можливість повноцінної участі матері у вихованні дітей. Позивач протягом тривалого часу позбавляє дітей можливості відчувати любов та турботу матері. Однак мати усвідомлює необхідність участі батька у вихованні дітей, не перешкоджатиме йому брати участь у спілкуванні з дітьми, у разі визначення місця проживання дітей з нею.
Підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 травня 2025 року в справі № 201/13014/23.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2025 року в справі № 201/13014/23, скасовуючи постанову апеляційного суду з направленням справи на новий розгляду, висновував щодо необхідності визначення змісту якнайкращих інтересів дитини.
Тобто висновки суду апеляційної інстанції у справі, що переглядається узгоджуються з висновками Верховного Суду у зазначеній заявником справі, а тому доводи касаційної скарги, наведені на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм права без урахування висновків щодо їх застосування, сформованих у постанові Верховного Суду.
Таким чином, доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції з огляду на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не підтвердилися у справі.
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На думку колегії суддів Верховного Суду, судове рішення, що переглядається, є достатньо мотивованим.
Застосування статті 8 Конвенції під час вирішенні сімейних спорів є чутливою темою, особливо в умовах війни, оскільки для українців сім`я завжди була святинею. Сьогодні війна розлучила мільйони родин, у цих реаліях захист сімейного життя набуває важливого значення. Захист інтересів дітей - це захист інтересів майбутнього країни, оскільки саме вони будуть її відновлювати. Тому будь-яке втручання держави в цю сферу має бути винятковим, пропорційним і, головне, мотивованим виключно найкращими інтересами дитини.
Шлях національних судів до сучасних стандартів розпочався з ключових рішень ЄСПЛ, зокрема справи «Савіни проти України» (заява № 39948/06) та «Мамчур проти України» (заява № 10383/09). Рішення у справах «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та «Вишняков проти України» утвердили принцип абсолютної рівності прав матері й батька, а також стали орієнтиром для національних судів у вирішенні питань щодо визначення місця проживання дитини.
Верховний Суд послідовно керується цими принципами ЄСПЛ, наполягаючи на тому, щоб суди першої та апеляційної інстанцій проводили ґрунтовне дослідження можливостей збереження родинних зв`язків, залучали психологів, заслуховували думку самої дитини та забезпечували змагальний процес, а також відходить від формалізму до справжньої турботи про кожну сім`ю.
Висновки суду апеляційної інстанції в контексті встановлених у цій справі обставин повністю узгоджуються принципами ЄСПЛ, є вмотивованими та відповідають виключно найкращим інтересам дітей.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За таких обставин касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвалу та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо зупинення виконання судового рішення
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Верховний Суд ухвалою від 08 квітня 2026 року зупинив виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року до закінчення касаційного провадження.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, виконання судового рішення, яке було зупинено до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, підстав для розподілу судового збору, понесеного заявником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 402, 409, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року залишити без змін. 
Поновити виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді | С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська