Справа № 515/929/26
Провадження № 2/515/1546/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
27 травня 2026 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, подана представником позивача адвокатом Давиденком К.В.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Татарбунари Татарбунарського району Одеської області у віці 70 років померла його мати ОСОБА_2 . Після смерті матері залишився житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який він має право прийняти у спадщину, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Для оформлення спадщини на зазначений житловий будинок він звернувся до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності покійної матері на зазначене майно та реєстрацію цього права. Питання щодо прийняття спадщини можливо вирішити лише у судовому порядку. Факт того, що житловий будинок належав спадкодавцю підтверджує Випискою з Погосподарської книги №7 села Білолісся №20 від 04 лютого 2025 року.
Посилаючись на те, що у нього відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно-житловий будинок садибного типу, єдиним підтвердженням того, що спадковий будинок належав на праві приватної власності його покійній матері є відомості з Погосподарської книги, позивач просив визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок, який він має право успадкувати як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_2 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
28 травня 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано у Саратської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи №70/2008, заведеної після ОСОБА_2 .
Представник позивача, адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Також просив долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб позивача.
Представник відповідача – виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення, просив розгляд справи провести без його участі. 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років в місті Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області померла ОСОБА_2 , про що виконкомом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зроблено актовий запис №33 та 26.11.2007 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).
За життя ОСОБА_2 була головою домогосподарства АДРЕСА_1 (номер об`єкта по господарського обліку 704), що підтверджується Випискою з Погосподарської книги №7 на 2001-2005 роки с.Білолісся станом на 01.01.2005 року (а.с.15).
Із Довідки виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 04.02.2026 року слідує, що відповідно із записом Погосподарській книзі №8 на 2001-2005 роки, об`єкта № 704, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті за даною адресою проживав та був зареєстрований: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 28.09.1967 року Білоліською с/радою Татарбунарського району Одеської області батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.5).
04 лютого 2026 року державний нотаріус Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. виніс Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №52/02-31, якою відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок садибного типу №58 (п`ятдесят вісім), розташований по АДРЕСА_1 , який належить його матері ОСОБА_2 на підставі виписки Погосподарської книги №7, виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області 29 січня 2025 року за № 17 через відсутність державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок (а.с.8).
Довідкою №1, виданою ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН», підтверджується, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок садибного типу № 58, по АДРЕСА_1 не зареєстровано. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.13).

На замовлення позивача ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» 15 січня 2026 року виготовило Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу №58, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів Спадкової справи №70/2008, наданих державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. на виконання ухвали суду від 28 травня 2026 року, вбачається, що 23 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіної С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).
Згідно з Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №13251063 від 23.02.2008 року Татарбунарська районна державна нотаріальна контора зареєструвала Спадкову справу №70/2008 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заяву зареєстровано в Реєстрі за №902 (а.с.43).
На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №588 від 08.11.211 року та № 59 від 11.02.2008 року (а.с.48,49).
Згідно з довідкою №24, виданою 25.01.2019 року Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, згідно даних Погосподарської книги № 7 на 2006-2010 р.г. на момент смерті ОСОБА_2 разом з нею разом за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані: її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та онуки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.50).
Згідно зі Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим 20 травня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є дружиною позивача, тобто не донькою, а невісткою спадкодавиці (а.с.33).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 28 травня 1962 року Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, вбачається, що спадкодавиця, окрім позивача у справі, мала іншого сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с.52).
Також з матеріалів Спадкової справи вбачається, що 06 лютого 2019 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Поліщука Г.П. син спадкодавиці ОСОБА_12 подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері та не заперечував проти видачі Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину (а.с.51).
06 лютого 2019 року представник ОСОБА_1 за довіреністю адвокат Куйтукулу В.Д. подав заяву до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області про видачу його довірителю Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку, розташовану на території Білоліської сільської ради поза межами населеного пункту) Татарбунарського району Одеської області, площею 4,0472 га, належної спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ОД №б/н, виданого Татарбунарською районною радою народних області 01 лютого 1994 року (а.с.63).
Належність ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки площею 4,05 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ОД № б/н, який був виданий їй 01 лютого 1994 року на підставі рішення ХVІІ сесії ХХІ скликання Татарбунарської районної ради народних депутатів (а.с.87).
06 лютого 2019 року державний нотаріус Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. видав ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Білоліської ради (за межами населеного сільської пункту) Татарбунарського району Одеської області, площею 4,0472 га, належної спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ОД №б/н, виданого Татарбунарською районною радою народних депутатів Одеської області 01 лютого 1994 року на підставі рішення XVI сесії ХХІ скликання Татарбунарської районної ради народних депутатів Татарбунарського району Одеської області від 05 жовтня 1993 року №б/н та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №4, кадастровий номер земельної ділянки: 5125080400:01:001:0898 (а.с.89).
Видачу Свідоцтва про право на спадщину нотаріус зареєстрував у Спадковому реєстрі за №20, що підтверджується відповідним витягом №55025289 від 06.02.2019 року (а.с.90).
Згідно з відповіддю Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області №541/22.5-40 від 22.07.2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16 липня 2026 року, відділом здійснено перевірку по актовим записам за період з часу досягнення шлюбного віку по теперішній час відносно чоловіка спадкодавці ОСОБА_5 та, окрім актового запису про шлюб між ним та ОСОБА_2 №13 від 12 серпня 1961 року, виявлено актовий запис про шлюб №49 від 07 червня 1989 року, складений Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 та надано копію останнього актового запису №49 від 07.06.1989 року (а.с.108,111).
Зазначене свідчить про те, що на момент смерті ОСОБА_2 її колишній чоловік вже перебував у шлюбі з іншою жінкою, відтак не перебуває у переліку спадкоємців першої черги за законом згідно зі ст.1261 ЦК України.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України)
Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. 
За змістом 4.18 Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.
Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що син померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - позивач по справі ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом на майно, яке належало його матері за життя. Після смерті матері він, вчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, прийняв у спадок земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 5125080400:01:001:0898), яка залишилася після смерті матері та на яку вона за життя оформила на право власності та отримав відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом.
Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, був позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом та зареєструвати на себе житловий будинок садибного типу №58, розташований по АДРЕСА_1 . Належність спадкового житлового будинку матері позивача підтверджується Випискою з Погосподарської книги, де ОСОБА_2 числиться головою вищевказаного домогосподарства.
Відсутність реєстрації права власності на житловий будинок позбавляє права ОСОБА_1 отримати у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за законом та внести відомості про право власності на своє ім`я до Державних реєстрів. 
Інші спадкоємці ОСОБА_2 про свій намір прийняти спадщину після її смерті не заявили, інформація про них в матеріалах справи відсутня, при цьому наявна відмова від прийняття спадщини іншого сина спадкодавці ОСОБА_12 . 
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,
191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 280-289, 352, 354- 355 ЦПК України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (рнокпп НОМЕР_5 ) право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (рнокпп НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: виконавчий комітет Татарбунарської міської ради (код ЄДРПОУ 04527371, адреса: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м.Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18).

Суддя О.А.Дем`янова