Справа № 202/2000/26
Провадження № 2/202/3239/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Коваленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, - 
ВСТАНОВИВ:

10 березня 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Рац Марії Олександрівни, через систему «Електронний суд» звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26.08.2025, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить належна їй 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 . 
Зазначене нерухоме майно розташоване у населеному пункті, який відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які є тимчасово окупованими російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376, з 24.02.2024 перебуває у тимчасовій окупації.
Відповідно до спадкової справи № 13/2025 спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 (Позивач 1), факт родинних відносин підтверджується витягом з актового запису про його народження, сформованого в електронній формі за допомогою мобільного застосунку «Дія», копія якого додається. Крім того, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки, набутому на законних підставах. 
ОСОБА_2 (далі – Позивач 2) є чоловіком померлої та спадкоємцем першої черги за законом. Також, він є співвласником цієї ж квартири на праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки. Разом із тим, позивач 2 не виявив наміру приймати спадщину після смерті дружини, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавав, самостійних вимог щодо спадкового майна не заявляє та проти вимог позивача 1 не заперечує. Його участь у справі зумовлена виключно необхідністю судового підтвердження належної йому частки у праві власності на квартиру, як співвласнику, а не реалізацією спадкових прав.
07.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 однак, йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно та підтвердження реєстрації права власності в БТІ.
До введення воєнного стану позивачі не зверталися до органів державної реєстрації прав чи інших уповноважених органів за вчиненням реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна, оскільки на той момент у них не виникало необхідності у вчиненні таких дій та не існувало обставин, які б ставили під сумнів належність їм права власності.
Втрата оригіналу правовстановлюючого документа відбулася за об`єктивних обставин, що не залежать від волі позивачів, зокрема у зв`язку з їх вимушеним виїздом з міста Авдіївка Донецької області через ведення бойових дій та подальшу тимчасову окупацію зазначеної території. 
Позивачами та нотаріусом були вжиті всі можливі заходи для відновлення втраченого документа. Зокрема, приватним нотаріусом направлено запит до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області (далі – Відповідач) з метою отримання інформації та надання дублікату правовстановлюючого документу, так Відповідач надавав завірену копію Свідоцтва про право власності на житло від 22.01.2001 року, виданий за рішенням Авдіївського міського виконавчого комітету від 22.01.2001 №56 водночас, у видачі дубліката правовстановлюючого документа було відмовлено з підстав того, що відповідач відповідно до покладених на нього повноважень не здійснює оформлення та видачу дублікатів правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна.
З інформації наданої відповідачем від 26.12.2025 № вх 349/01-21 вбачається, що державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна, що розташоване у місті Авдіївка Донецької області, здійснювали комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька (ЄДРПОУ 03336670) та комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради (ЄДРПОУ 33796504). 
Крім того, до 2014 року всі архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів права власності, розташованих на території м. Авдіївка Донецької області, зберігалися у відповідних архівах зазначених підприємств, однак відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження. Таким чином, на сьогодні неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, що розташований в місті Авдіївка. Відповідно до засвідченої копії Свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 64,2 кв.м..
Враховуючи наведені обставини, а також те, що підтвердження права власності у позасудовому порядку та нотаріальне оформлення спадкових прав є об`єктивно неможливими через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа та неможливість отримання його дубліката або архівної копії, Позивачі позбавлені можливості реалізувати свої майнові права у встановленому законом адміністративному порядку.
Просили суд: визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Судові витрати покласти на позивачів та вважати їх фактично понесеними.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 11.06.2024 року № 1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області» змінила з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2026 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 24 квітня 2026 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю її недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення.
26 квітня 2026 року на виконання ухвали судді від 24 квітня 2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» були усунуті недоліки позовної заяви та надано позовну заяву в новій редакції, ухвалою судді від 30 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, 29.06.2026 року від представника позивачів надійшла заява, документ сформований в системі «Електронний суд», в якій просили суд розглядати справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. 
Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Відповідно до заяви від 29.06.2026 року, представника відповідача - Малярчик Е.Е., повноваження якого підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, документ сформований в системі «Електронний суд» просила суд розглядати справу без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав:
Судом встановлено, що згідно з копією Свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 2001 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради Донецької області, квартира за адресою: АДРЕСА_3 на підставі рішення Комісії по приватизації державного житлового фонду від 22 січня 2001 року за №56, належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 2001 року загальна площа 64,2 кв.м.
Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Кропивницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03 вересня 2025 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про складено відповідний актовий запис №1266 від 26 серпня 2025 року.
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є: чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з актового запису про його народження, сформованого в електронній формі за допомогою мобільного застосунку «Дія».
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №82734747 від 01.10.2025 року, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано спадкову справу номер у Спадковому реєстрі №74668138, номер у нотаріуса 13/2025. Місце заведення приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлова Наталія Володимирівна.
Згідно з довідкою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Наталії Володимирівни від 05 листопада 2025 року за №125/02-14, згідно спадкової справи №13/2025 заведеної 01 жовтня 2025 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №82734747 від 01.10.2025 року, після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем якої за законом є: ОСОБА_1 – син померлої. 
Постановою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Наталії Володимирівни від 12 січня 2026 року №6/01-16 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та підтвердження права власності в БТІ. 
Відповідно до листа Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 26.12.2025 року за №3349/01-21, до 01 січня 2013 року державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані у місті Авдіївка Донецької області, здійснювали Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецьк (ЄДРПОУ 03336670), Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради (ЄДРПОУ 33796504). Дана інформація міститься на відбитках печаток на реєстраційних написах в документах, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна.
До квітня 2014 року архівні справи на паперових на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у місті Авдіївка, зберігались в БТІ в місті Ясинувата Донецької області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 в місті Ясинувата (населеному пункті Донецького району) органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Таким чином, на сьогоднішній день, неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права на до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка.
Місто Авдіївка є центром Авдіївської міської територіальної громади Покровського району Донецької області та відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих: Російською Федерацією», затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 - є окупованим Російською Федерацією містом з 29.02.2024 року.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.
Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15.
Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд вважає доведеним факт належності позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та померлій ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних частках квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією рішення комісії по приватизації. 
Крім того, відповідач, який представляє інтереси виконавчого комітету Авдіївської міської ради, який є органом приватизації, не заперечує право власності позивачів на це майно, яке набуто в порядку приватизації в січні 2001 року. 
Отже, позивачі є учасниками спільної сумісної власності в рівних частках та відповідно до закону мають право на визначення своєї частки у праві спільної сумісної власності на квартиру.
Отже, кожному із співвласників, фактично належить по 1/3 частині вищевказаної квартири.
Суд також звертає увагу, що загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька, м. Ясинувата, м. Авдіївки, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому до 01.01.2013 року порядку права власності позивачів на нерухоме майно. 
Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивачів, а саме відповідно до рівності часток 3 співвласників за кожним, - на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , але позивачі позбавлені можливості реалізовувати свої правомочності власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Донецької області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачами право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Щодо заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , то суд виходить з наступного. 
У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина, не залежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу її відкриття.
У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В судовому засіданні безспірно встановлено, що підтверджується довідкою наданою приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Наталії Володимирівни про визначення складу спадкоємців згідно спадкової справи №13/2025, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , спадкоємцем якої за законом є ОСОБА_1 - син померлої. 
Оскільки за даних обставин відсутні умови для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом тому його права підлягають поновленню у судовому порядку.
Суд приймає до уваги те, що позивач ОСОБА_2 є чоловіком померлої та спадкоємцем першої черги за законом. Також, він є співвласником квартири АДРЕСА_2 на йому належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка. Разом із тим, ОСОБА_2 не виявив наміру приймати спадщину після смерті дружини, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавав, самостійних вимог щодо спадкового майна не заявляє та проти вимог ОСОБА_1 не заперечує.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, то оскільки, позивачі просять суд понесені ними судові витрати залишити за позивачами та не покладати на відповідача обов`язок щодо їх відшкодування, то керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства суд залишає судові витрати за позивачами.
Керуючись: ст.ст. 4,13,141,259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 : фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 : фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області (86060, Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 5, код ЄДРПОУ 44000591) про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,2 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,2 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,2 кв.м.,в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення складено 13 липня 2026 року. 

Суддя   Л.П. Слюсар