ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/1985/26 
№ провадження 2/646/2573/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року     місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» Жабченко Т. М.,
відповідачка ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» в особі представника Жабченко Тетяни Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» в особі представника Жабченко Т. М. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року у розмірі 5 886,55 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26206000445860.
Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало в повному обсязі.
15 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 5 886,55 гривень, яка складається з: 3 377,61 гривень – заборгованості за тілом кредиту, 916,67 гривень – заборгованості за відсотками, 1 592,27 гривень – заборгованості за комісією, яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь.
Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500,00 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» докази.
08 квітня 2026 року засобами системи «Електронний суд» від Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надійшла інформація, що витребовувалась.
09 квітня 2026 року засобами системи «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.
У судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка у судові засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв/клопотань від неї до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідачки у судові засідання та не повідомлення нею про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
17 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 було укладено договір № 26206000445860 про встановлення кредитного ліміту.
Згідно із розділом 1 вказаного вище договору ліміт кредитної ліміту на дату укладення цього договору становить 5 000,00 гривень та протягом дії цього договору може бути змінений банком в порядку, визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 200 000,00 гривень.
Строк дії кредитного ліміту – 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту.
Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом – 48,00 % річних, на прострочену забьоргованість за кредитом – 56,00 річних.
Щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії – 2,00 % від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця.
Окрім того, 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, зі змісту якого встановлено, що основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту – кредитна лінія; сума кредиту – 5 000,00 гривень; строк кредитування – 12 місяців з автоматичною пролонгацією.
У якості інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, відсотків річних – 48 %; тип процентної ставки – фіксована; щомісячна комісія за обслуговування кредиту – 100,00 гривень; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 56,00 %.
Договір № 26206000445860 про встановлення кредитного ліміту, а також паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 17 жовтня 2019 року власноручно.
Інформація про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на ім`я ОСОБА_1 , відображена у виписці по рахунку за період з 17.10.2019 по 14.12.2021.
15 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 15/12/21.
Як зазначено у пункті 6.2. договору, права вимоги переходять фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. 
Перехід відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку № 3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 6.3. договору з моменту переходу до фактора прав вимоги відповідно до пункту 6.2. цього договору воно заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) за цими кредитними договорами.
У пункті 12.1. договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
15 грудня 2021 року Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» підписали та скріпили печатками Акт приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року.
На підтвердження факту проведення розрахунку за укладеним договором факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року позивачем долучено платіжну інструкцію № 3251 від 15 грудня 2021 року, що відображає суму, дату та реквізити здійсненого платежу, а також підтверджує належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» своїх договірних зобов`язань.
Як встановлено із витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до Договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року, Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року у загальному розмірі 5 886,55 гривень.
Згідно із наданим розрахунком заборгованості станом на 14 грудня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року становить 5 886,55 гривень та складається з: залишку простроченого кредиту у сумі 3 377,61 гривень, залишку прострочених відсотків у сумі 916,67 гривень, залишку прострочених комісій у сумі 1 592,27 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», яке набуло право вимоги у Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Так, судом встановлено, що 15 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 15/12/21.
Зі змісту пункту 1 зазначеного договору убачається, що клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких визначений у реєстрі боржників, що є додатком № 1 до договору, а фактор, своєю чергою, передає клієнту грошові кошти як оплату за відступлені права вимоги.
Умовами пунктів 6.2, 6.3 договору сторони погодили, що права вимоги переходять до фактора з моменту набрання договором чинності та підписання Акта приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор замінює клієнта у відповідних кредитних зобов`язаннях і набуває всіх прав кредитора щодо боржників.
15 грудня 2021 року сторонами договору факторингу підписано акт приймання-передачі прав вимоги, який скріплено печатками юридичних осіб та який є документом, прямо передбаченим умовами договору як підстава переходу права вимоги від первісного кредитора до фактора, а тому підтверджує виконання сторонами передбаченої договором процедури передачі портфеля заборгованості.
Окрім того, позивачем надано платіжну інструкцію № 3251 від 15 грудня 2021 року, яка підтверджує здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» оплати за договором факторингу.
Із змісту витягу із реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу,Я убачається, що до портфеля заборгованості включено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року із визначенням розміру заборгованості 5 886,55 гривень.
Отже, надані позивачем договір факторингу, акт приймання-передачі прав вимоги, витяг із реєстру боржників та платіжна інструкція є взаємопов`язаними доказами, які підтверджують як факт укладення договору факторингу, так і виконання його сторонами, передачу визначеного договором портфеля заборгованості та включення до нього права вимоги саме до відповідачки.
Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтвердив факт переходу до нього права грошової вимоги за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року, укладеним між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДІНПРО» та ОСОБА_1 .
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року у розмірі 5 886,55 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що між нею та первісним кредитором Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», було укладено кредитний договір, який підписано відповідачкою власноручно. Підписавши кредитний договір, відповідачка підтвердила, що ознайомлена з його умовами, погодилась з ними та прийняла на себе передбачені договором права й обов`язки.
Судом встановлено, що кредитний договір № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року підписаний ОСОБА_1 власноручно.
Умовами зазначеного договору сторони погодили надання кредиту у формі кредитної лінії з початковим лімітом у розмірі 5 000,00 гривень та можливістю його збільшення до 200 000,00 гривень.
Як убачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на ім`я ОСОБА_1 , 18 жовтня 2019 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 000,00 гривень, який у подальшому відповідно до умов договору неодноразово збільшувався.
Із зазначеної виписки також убачається, що протягом строку користування кредитними коштами відповідачка неодноразово вносила грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 
Відомості про здійснення відповідних платежів узгоджуються з наданим позивачем розрахунком заборгованості, у якому відображено їх зарахування під час визначення розміру непогашених зобов`язань відповідачки. 
Згідно із розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 3 377,61 гривень, що свідчить про часткове виконання нею зобов`язань за кредитним договором шляхом внесення платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Ураховуючи наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують факт надання у користування відповідачки кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту, а також з огляду на те, що остання вносила платежі у рахунок погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 фактично отримала кредитні кошти у зазначеному розмірі.
Стосовно заборгованості відповідачки за простроченими відсотками та її розміру суд зазначає таке.
Умовами договору № 26206000445860 про встановлення кредитного ліміту від 17 жовтня 2019 року сторони погодили строк кредитування тривалістю 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. 
Разом з тим, якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії кредитного ліміту жодна зі сторін у порядку, визначеному УДБО, не заявить про припинення строку його дії, строк кредитування автоматично продовжується на той самий строк і на тих самих умовах. 
Договором також передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами за фіксованою ставкою 48,00 % річних, а у разі виникнення простроченої заборгованості - 56,00 % річних.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачка протягом дії кредитного договору неодноразово здійснювала платежі у рахунок погашення заборгованості за відсотками, однак свої зобов`язання у повному обсязі не виконала. 
Станом на 27 березня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 за відсотками за користування кредитними коштами становить 916,67 гривень.
Судом установлено, що наданий позивачем розрахунок містить відомості про порядок нарахування процентів, періоди їх нарахування, здійснені відповідачкою платежі та залишок заборгованості. 
Визначений розмір заборгованості відповідає погодженим сторонами умовам кредитного договору, а доказів, які б спростовували правильність такого розрахунку, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 916,67 гривень є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
Стосовно заборгованості відповідачки за простроченими комісіями суд зазначає таке.
Згідно із пунктом 1.2. договору № 26206000445860 про встановлення кредитного ліміту від 17 жовтня 2019 року щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії – 2,00 % від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4) частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно із пунктом 8 Правил про споживчий кредит банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.
Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не наведено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.
Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі № 496/3134/19.
У зв`язку з викладеним вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 нарахованої позивачем заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 592,27 гривень.
Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що кредитором в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було зараховано на погашення комісії грошові кошти у загальному розмірі 735,66 гривень, які відповідачка сплачувала на погашення кредиту.
За відсутності доказів щодо наявності переліку послуг комісії і погодження їх із споживачем, вчинення банком додаткових дій з обслуговування кредитної заборгованості, вказану суму коштів слід зарахувати як сплачену кредитну заборгованість, і, відповідно, зменшити зазначену у розрахунку позивача заборгованість за кредитом на 735,66 гривень.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. 

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, надавши їм належну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку, перевіривши доводи позовної заяви, а також з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням встановлених обставин, суд уважає доведеним факт наявності у відповідачки непогашеної заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, в частині заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 2 641,95 гривень, а також заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 916,67 гривень.
Водночас, у решті позовних вимог, що стосуються стягнення з ОСОБА_1 на користиь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованості зі сплати комісій у розмірі 1 592,27 гривень, суд дійшов висновку про їх недоведеність та необґрунтованість, у зв`язку із чим у цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 гривень позивачем надано договір № 43453613/1 про надання правової допомоги від 25 серпня 2025 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» та адвокатом Гулієвою С. А.; акт № 26206000445860 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 26 січня 2026 року, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гулієвою С. А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 26 січня 2026 року.
Як убачається з детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гулієвою С. А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 26 січня 2026 року, вартість наданих адвокатом послуг становить 3 500,00 гривень.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Відповідно до пункту 3) частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачки на його користь витрат на оплату правничої допомоги підлягає задоволенню у розмірі, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог – 2 115,75 гривень.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, уважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 609,42 гривень, як частина судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263 - 265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 26206000445860 від 17 жовтня 2019 року у розмірі 3 558 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) 62 копійки, з яких: 2 641,95 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 916,67 гривень – заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1 609 (одна тисяча шістсот дев`ять) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) гривень 75 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 02 липня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», ЄДРПОУ: 43453613, місцезнаходження: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, 04112;
Представник позивача: Жабченко Тетяна Миколаївна, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, 04112;
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєтроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко