Справа №346/2625/26
Провадження № 2/348/1646/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гундяка Т.Д.,
секретар судового засідання Дмитрук С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася із позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначає, щоз 2006 року вона проживала без реєстрації шлюбу з відповідачем, ОСОБА_2 .
За час спільного проживання народилося двоє дітей, яких батько офіційно визнав: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вже повнолітня. Станом на день звернення до суду, діти проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають повністю на її утримані. 
Батько дітей на день подачі позову перебуває за кордоном, матеріально не допомагає. В даному контексті варто звернути увагу, що згідно наявної у позивачки інформації, відповідач перебуває закордоном, а саме в Чеській Республіці. Офіційно працевлаштований та отримує офіційну заробітну плату. Всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню дітей на даний час самостійно виконує позивачка. Батько дітей (відповідач), ОСОБА_2 , матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. 
Зазначає, що сторони не досягли жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на їх утримання.
Враховуючи зазначене, вона вирішила формалізувати стосунки з відповідачем щодо утримання спільних дітей шляхом подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей, що надасть змогу щомісячно стабільно отримувати грошові кошти у визначеному судом розмірі, які необхідні для забезпечення нормального проживання дитини. 
Вказує, що її матеріальний стан не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дітей. Також зазначає, що істотних обставин, які могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків немає. ОСОБА_2 є цілком працездатним та таким, що не має, ані інших неповнолітніх дітей, ані непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні. Відсутність цих обставин дає можливість відповідачу в повній мірі виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, до досягнення ними повноліття. 
Крім того, зазначає, що в цьому випадку відсутні будь-які обставини, передбачені ст. 188 СК України, які звільняють батька від обов`язку утримувати своїх дітей.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Таким чином, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей (а саме кошти для придбання одягу, продуктів харчування, належного відпочинку, підручників тощо). Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень на утримання одної дитини (оскільки старша дочка повнолітня) на місяць.
Посилаючись на викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що за час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вказує, що позивачем замовчується те, що дочка на даний час проживає разом з відповідачем у Чеській Республіці і знаходиться повністю на його утриманні.
Зазначає, що з 2023 року між сторонами сімейні стосунки були припинені і вони стали проживати окремо. За добровільною згодою дочка ОСОБА_4 залишилася проживати з відповідачем, а син ОСОБА_3 залишився проживати з позивачкою у будинку, який належить відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач зазначає, що син вчиться в школі, витрати на шкільне навчання та гаряче харчування оплачує також відповідач. Крім того, продукти харчування та необхідний одяг і взуття для малолітнього сина купує також відповідач. Малолітні діти знаходились та знаходяться на повному утриманні відповідача, тому останній вважає, що стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень не підлягають до задоволення. Тобто твердження позивачки, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не відповідає дійсності, оскільки відповідач за свій кошт купляє продукти харчування для позивачки та свого малолітнього сина, ліки та лікарські засоби, засоби гігієни, вітаміни, одяг, взуття для дітей, шкільний інвентар, оплачує за комунальні послуги, оскільки позивач та малолітній син проживає в будинку відповідача. 
Не заперечує відповідач, що будучи батьком дітей, зобов`язаний матеріально утримувати їх посилаючись на те, що за час спільного проживання із позивачкою він достатньо вивчив її характер, звички, поведінку. В силу характеру позивачка не вміє раціонально використовувати грошові кошти. При наявності грошей позивачка в першу чергу витрачає їх на власні потреби (косметику, предмети біжутерії, аксесуари, солодощі, одяг та взуття для себе), тому виникає сумнів, що присуджені судом аліменти будуть використані на утримання малолітньої дитини. Відповідач зазначає, що він бажав би, забезпечувати дитину в спосіб натуральної форми (продуктами харчування, одягом, предметами гігієни, медичними препаратами та засобами, оплачувати інші видатки, необхідні на користь дитини) в межах встановленої законодавством суми аліментів на одну дитину щомісячно, а при потребі і більше. В разі забезпечення дитини в натуральній формі в грошовому виразі виявиться меншим за розмір аліментів згідний різницю доплачувати різницю позивачці. 
Тобто відповідач з моменту народження своїх дітей і по даний час повністю утримує свою сім`ю (дружину та дітей), але звісно, ніяких розписок з позивача не брав, оскільки відповідач порядна людина.
Проте на доказ цього також може бути та обставина, що зі своїх доходів позивач не змогла б самостійно жити сама, ростити дітей та сплачувати комунальні послуги, оскільки вона ніде не працює і її доходу на це просто б не вистачило.
Крім того, вказані обставини підтверджуються і позовною заявою позивача, у якій відсутні жодні доводи стосовно того, що відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей в тому числі і сина не надає, а відповідно й вимога позивача про стягнення аліментів взагалі є надуманою та передчасною, жодного спору щодо сплати коштів на утримання дітей в тому числі і малолітнього сина у них не має, оскільки це рідні діти, яких відповідач любить і буде матеріально допомагати не залежно від того чи буде рішення суду чи ні. 
Також зауважує, що відповідач завжди сам бажає постійно бути разом з своїм малолітнім сином, однак останнім часом син став емоційно віддалятися від відповідача, і він підозрює, що це результат постійного дискредитування його в очах дитини, яке умисно вчиняється позивачем. 
Відповідач бажає, щоб при вирішенні даного спору, була також взята до уваги його думка при прийнятті рішення, оскільки на сьогоднішній день, він знаходиться також в дуже тяжкому моральному та матеріальному становищі, однак продовжує матеріально допомагати своїм дітям.
Щодо тверджень позивача стосовно того, що стан матеріального становища відповідача позволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн, представник відповідача зазначає, що у відповідача є також на утриманні дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наголошує, що позивачем до позовної заяви не додано будь-яких доказів того, що її заробітна плата та інші доходи, не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб, а також того, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу. Слова позивача про нібито, добрий матеріальний стан відповідача не відповідають дійсності.
Також представник відповідача зазначає щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог. Так, позивач вказує, що вона проживає разом із малолітнім сином, який перебуває на її повному утриманні, проте це не відповідає дійсності, позивач не надає жодних належних та допустимих доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог. Також позивач не надала суду доказів того, що їхні діти проживають у цей час разом із нею, а також не надала підтвердження здійснення їх повного утримання та в чому воно полягає, а також доказів самоусунення відповідача від обов`язку здійснювати утримання дітей в тому числі малолітнього сина.
Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина саме на її користь не доведена позивачем жодними належними та допустимими доказами, на підтвердження фактичного самостійного її матеріального утримання дітей в тому числі малолітнього сина позивач не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.
Щодо обов`язку здійснювати утримання дітей представник відповідача вказує, що відповідач розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але вимога про сплату аліментів у розмірі 5 000 грн не відповідає вимогам закону. 
Крім того, просить суд врахувати і те, що обов`язок по утриманню дитини покладається законом на обох батьків.
Враховуючи викладене та матеріальне становище відповідача, а також що на його утриманні перебуває дочка, однак він продовжує надавати матеріальну допомогу своєму малолітньому сину та в подальшому буде надавати, беручи до уваги, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, вважає, що підстав для задоволення позову в повному обсязі не достатньо. Тому при ухвалені судового рішення просить суд врахувати наступні обставини, що відповідач усвідомлюючи необхідність здійснення утримання малолітнього сина об`єктивно можливою сумою аліментів до сплати є 2 500 грн щомісячно.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява, згідно якої просила розглянути справу без участі позивача та її представника. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача у відзиві зазначила, що просить розглядати справу без участі відповідача та його представника. 
Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, суд, керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 20.12.2012, актовий запис №40, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 18.02.2025, актовий запис №6, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження зазначено: відомості про дитину: прізвище, власне ім`я, по батькові: ОСОБА_6 , стать: чоловіча, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також вказано виправлення, внесені до відомостей актового запису, запис №3, тип зміни: виправлення, суть змін: відомості про дитину: Прізвище ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 ; відомості про батька: прізвище ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/000337560 від 11.01.2024, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву, копію сторінки із паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 , з наявною візою Чеської Республіки, та копію Витягу з Державного реєстру речових прав, відповідно до якого відповідачу належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .
Відповідач визнає, що з 2023 року між сторонами сімейні стосунки були припинені і вони стали проживати окремо. За добровільною згодою син ОСОБА_3 залишився проживати з позивачкою.
Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3 512 грн.
При цьому суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 років.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
При вирішенні спору, якщо частка аліментів перевищує мінімальну прожиткову гарантію (прожитковий мінімум) слід виходити із критеріїв достатності, необхідності розміру аліментів та потреб дитини.
Судом встановлено, що дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що відповідач є фізично здоровим, його матеріальне становище, відсутність даних про інших документально підтверджених його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2026 та до досягнення дитиною повноліття.
На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Визначений судом розмір аліментів на дитину не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням встановлених судом обставин, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача.
Разом з тим, розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3 500,00 гривень, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК щорічно до повноліття дитини підлягає індексації відповідно до закону.
Заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 5 000 грн на дитину не обґрунтований та не підтверджений достатніми доказами, а тому розмір аліментів має бути справедливим, відповідати інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини.
В задоволенні решти вимог позову слід відмовити.
Доказів того, що відповідач не може надавати малолітній дитині матеріальну допомогу у розмірі 3 500 грн, про його дійсний майновий стан суду не надано. Вказівка відповідача на те, що він за відсутності покладеного на нього обов`язку несе витрати щодо утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з ним у Чеській Республіці, не впливає на реалізацію права позивачки, як одного батьків, разом з яким проживає дитина, на звернення до суду для присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) згідно ч. 3 ст. 181 СК України.
Не є підставою для відмови в задоволенні позову твердження відповідача стосовно того, що позивачем до позовної заяви не додано будь-яких доказів того, що її заробітна плата та інші доходи, не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб, оскільки обов`язок щодо утримання дітей не може бути покладено лише на одного з батьків.
При цьому, суд зауважує, що сам по собі факт встановлення на законодавчому рівні відповідного прожиткового мінімуму для дитини певного віку не свідчить про те, що такий розмір аліментів здатний забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, та не свідчить, що розмір стягуваних аліментів повинен бути наближеним до розміру прожиткового мінімуму, так як обставини, що впливають на розмір аліментів встановлені ст. 182 СК України й серед таких обставин відсутнє будь-яке посилання на співвідношення розміру призначуваних судом аліментів до відповідного розміру прожиткового мінімуму.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року у розмірі 3 328 грн.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331,20 грн на користь державного бюджету України.
Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів розпочати з 25 травня 2026 року.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.) грн судового збору (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106, Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя          Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 13.07.2026.