441/1000/26 2/441/919/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

08.07.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого – судді Ференц О.І.,
за участю секретаря судового засідання - Пеленської Х.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
І. Стислий виклад обставин справи:
29.04.2026 представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 20790 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що 19.10.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 7493336, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7000 грн, а відповідач зобов”язувалася повернути такий, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, визначений Договором, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами договору. В порушення вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач, користуючись коштами, наданими йому в кредит, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача утворилася заборгованість за вищезазначеним договором. 09.10.2019 ТОВ «Мілоан» та TOB «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення права вимоги № 45-МЛ, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7493336 від 19.10.2019.
Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становить 20790 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 7000 грн, заборгованість за відсотками – 9450 грн., прострочена заборгованість за комісією – 840 грн., заборгованість по штрафах/пені – 3500 грн. На підставі викладеного просить позов задовольнити.
ІІ. Процесуальні дії у справі:
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І.
06.05.2026 ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
ІІІ. Позиція учасників справи:
Представниr позивача в судове засідання не з”явився, в поданій в суд заяві просив про розгляд справи у його відсутності.
28.05.2026 представник відповідача Гриньо М.І. подав відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги заперечує з тих підстав, що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, ветераном війни та особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, з 25.02.2022 по 17.05.2024 призваний на військову службу по мобілізації, тому на нього поширюється дія п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», отже будь-які штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом стягненню з нього не підлягають. Також зазначає, що договір №7493336 від 09.10.2019 укладався відповідачем на 30 днів і протягом цього часу кредитодавець мав право нараховувати ОСОБА_1 відсотки за договором, оскільки доказів про те, що позичальник ініціював продовження (пролонгацію) строку кредитування, або ж вчиняв інші дії на погашення заборгованості за кредитним договором позивачем не долучено. Звертає увагу, що відповідач, як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору.
У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:
Перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.10.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 7493336, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 7000 грн. строком на 30 днів, а позичальник зобов”язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п. 6.1, 6.2 вказаного договору він укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщений в Особистому кабінеті позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього Кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Згідно п.6.3 цього Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід”ємними частинами договору в цілому. 
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитних договорів шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами договору, що підтверджується платіжним дорученням № 1966272 від 09.10.2019 року. 
З приводу тверджень представника відповідача про те, що позивачем не надано підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачу, суд зазначає наступне.
У постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20 КЦС у складі Верховного Суду, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Зазначивши, що Закон «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, КЦС ВС визнав посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним.
У порушення положень Договору про споживчий кредит та вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач, користуючись коштами, наданими йому ТОВ «Мілоан», не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, не сплачував процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 7493336 від 09.10.2019 станом на 29.04.2026 становить 20790 грн.
При цьому суд погоджується з доводами представника відповідача про безпідставність стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, які обраховані поза строком кредитування, з наступних підстав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку і одночасно зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Строк дії Кредитного договору № 749336 від 09.10.2019 закінчився 08.11.2019 року. Як вбачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення, ТОВ «Мілоан» нараховував ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом не до 08.11.2019 року, а до 07.01.2020 року. З огляду на наведене, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, а відтак відсутні правові підстави для їх стягнення з ОСОБА_1 
17.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та TOB «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 45-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7493336 від 09.10.2019.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищезазначені норми, основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість і забезпеченість. Водночас, кредитний договір не може змінюватись в односторонньому порядку, і позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування.
Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між TOB «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов, вказаних у договорі, та у строки, визначені сторонами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом в частині тіла кредиту 7000 грн., відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування в сумі 3150 грн. та 3500 грн. штрафу, оскільки сплата такого була передбачена у п.4.1 Кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», підстав для звільнення відповідача від сплати штрафу суд не знайшов, розмір такого обрахований у відповідності з положеннями п.4.1 Договору.
При цьому не заслуговують на увагу заперечення проти позову представника відповідача в тій частині, що оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій та з 25.02.2022 по 17.05.2024 призваний на військову службу по мобілізації, тому на нього поширюється дія п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а отже будь-які штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом стягненню з нього не підлягають, з наступних мотивів.
Відповідно до п.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Особливий період згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року з наступними змінами та доповненнями – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Особливий період в Україні діє з 17.03.2014 року з дати набрання чинності Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року.
Як вбачається із долучених до відзиву на позов документів, ОСОБА_1 на момент нарахування відсотків за користування кредитом з 09.10.2019 року до 08.11.2019 року був демобілізорваний у запас на підставі наказу командира військової частини від 02.09.2015 року № 239, повторно був мобілізований лише у 2022 році. З огляду на наведене відсутні правові підстави для відмови у стягненні з нього відсотків за користування кредитом за 2019 рік.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд виходить з наступного. 
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією.
У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 13650 грн заборгованості за кредитним договором.
V. Розподіл Судових витрат:
Оскільки відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а позов задовольняється частково, відповідно до статті 141 ЦПК України позивачу слід повернути з державного бюджету частину сплаченого судового збору в розмірі 1748 грн. 04 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.
Відповідно до ч.3, 4ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 з АО «Апологет», акт наданих послуг правової (правничої) допомоги, детальний опис наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 року.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статях 137,141 ЦПК України критерії.
Предметом позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» є стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача в загальному розмірі 20790 грн, зокрема тіло кредиту 7000 грн, яка є незначною. Дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Підготовка адвокатом позову не вимагала аналізу великого обсягу документів та значних затрат часу.
Враховуючи наведені обставини, заяву представника відповідача про зменшення витра предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, який включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, яка подана до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 8000 грн є завищеним, тому з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76- 79, 81, 89, 258, 259, 263-265, 274 ЦПК України, на підставі ст. 15, 16, 509, 524, 525, 526, 533, 536, 610, 611, 625, 629, 1049, 1050 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) 13650 (тринадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн заборгованості за Кредитним договором № 7493336 від 09.10.2019 та 3000 (три тисячі) грн. витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) з державного бюджету частину сплаченого судового збору в розмірі 1748 (одна тисяча сімсот сорок вісім) грн. 04 коп. згідно платіжної інструкції № 25458 від 23.04.2026 року. 
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», юридична адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, код ЄДРПОУ: 35234236, НОМЕР_2 , банк отримувача – АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча О.І. Ференц