ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5821/26 Справа № 209/7932/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.

Категорія 23 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 09 березня 2026 року у складі судді Багбая Є.Д.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Спадкоємцем після смерті батька є його мати ОСОБА_3 яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично прийняла спадщину, та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. 
23 жовтня 2024 року звернувся до Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак 23 жовтня 2024 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. 
Зазначає, що з моменту смерті матері він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через свої хвороби, які потребували лікування та реабілітації, у зв`язку із чим він знаходився на лікуванні у «Центрі первинної медико-санітарної допомоги №3».
Враховуючи викладене, вимушений звернутися до суду та просити визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалістю три місяці.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 09 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено й матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, а зазначені позивачем причини пропуску строку не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належної оцінки наданим доказам на підтвердження поважності пропуску строку не надав, не звернув уваги на те, що гостре раптове захворювання, яке сталося за декілька днів до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, унеможливило його своєчасне звернення до нотаріуса. Вказує, що фактично звернувся із заявою про прийняття спадщини одразу після одужання, пропустивши всього 5 дні, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 . 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності померлому ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С. 
Спадкоємцем після смерті батька позивача ОСОБА_4 є мати позивача ОСОБА_3 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично прийняла спадщину у розумінні положень ст. 1268 ЦК України.
Будучи спадкоємцем, ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, проте, 23 жовтня 2024 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. 
Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та Інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я, ОСОБА_1 перебував на лікарняному у зв`язку із хворобою з 07 жовтня 2024 по 11 жовтня 2024 року, захворів 29 вересня 2024 року.
Відповідно листа Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкова справа після смерті батька ОСОБА_4 не заводилась.
Згідно наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 07 жовтня 2024 року до Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , але отримав 23 жовтня 2024 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини. 
Згідно з положеннями ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
У розумінні положень ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено наступні висновки. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк.
З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що причини, на які посилався позивач, як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, а саме через хвороби, які потребували лікування, у зв`язку з чим він перебував на лікарняному з 07 жовтня 2024 року по 11 листопада 2024 року, неможуть бути визнані поважними та такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини. 
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належної оцінки наданим доказам на підтвердження поважності пропуску строку не надав, не звернув уваги на те, що гостре раптове захворювання, яке сталося за декілька днів до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, унеможливило його своєчасне звернення до нотаріуса, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, тривалість хвороби, характер цієї хвороби не може вказувати на поважність причини пропуску строку без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Посилання в апеляційній скарзі на звернення із заявою про прийняття спадщини одразу після одужання, пропустивши при цьому всього 5 днів, на що суд першої інстанції уваги не звернув, є безпідставними, оскільки у разі пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, чого під час розгляду даної справи не встановлено та скаржником не доведено належними та допустимими доказами у справі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 09 березня 2026 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 14 липня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 23 липня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров