Справа № 367/12938/24
Провадження №2/367/6543/2024

РІШЕННЯ
Іменем України
24 серпня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Шестопалової Я.В.,
при секретарі судових засідань Пронченко О.С.,
за участі 
представника відповідача    ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) через свого представника ОСОБА_4 (далі представник позивача) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі – відповідачка, ОСОБА_3 ) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти в розмірі 126 323 грн 85 коп., з яких: 106 025,73 грн — інфляційні втрати; 20 208,12 грн — 3 % річних.
Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2020 року між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленості щодо придбання позивачем у відповідача транспортного засобу Skoda Kodiaq. На виконання домовленості щодо майбутнього укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу позивач передав відповідачці грошові кошти в загальній сумі 196 312 грн 00 коп. Факт передання грошових коштів підтверджується власноручно написаною ОСОБА_3 розпискою від 15 червня 2020 року. Відповідно до зазначеної розписки відповідачка, отримавши грошові кошти, зобов`язалася передати транспортний засіб або повернути отримані грошові кошти до 31 липня 2020 року. У зв`язку із закінченням строку передання транспортного засобу або повернення грошових коштів позивач неодноразово, в усній формі та під час телефонних розмов, звертався до відповідачки з вимогою передати транспортний засіб або повернути отримані кошти, однак такі звернення залишилися без реагування. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у загальному розмірі 220 877 грн 89 коп., а саме: авансовий платіж у розмірі 196 312 грн, інфляційні втрати у розмірі 19 434 грн 89 коп. та 3 % річних у розмірі 5 131 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21 залишено без змін. 
Ухалою суду від 27.12.2024 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
02.04.2025 року представник відповідачки Ковальчук Анна Сергіївна (далі – представник відповідачки, ОСОБА_1 ) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення на позов з наступних підстав. На думку престаника відповідачки, позивач помилково та безпідставно просить стягнути суми, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за період з 16 червня 2021 року по 29 жовтня 2024 року, оскільки право на стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання виникло у позивача на підставі рішення суду. Також представник відповідачки посилається на те, що, згідно з інформацією з вебсайту Судової влади України, реєстрація позовної заяви відбулася 11 грудня 2024 року, у зв`язку з чим, на думку відповідачки, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 16 червня 2021 року по 10 грудня 2021 року не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі трирічного строку, який передував поданню позову. 
17.04.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому виклав заперечення на доводи представника відповідачки. 
Ухалою суду від 26.05.2025 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позов просив задовольнити. 
Представник відповідача в судовому засіданні висловила сої заперечення на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, заслушавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у загальному розмірі 220 877 грн 89 коп., а саме: авансовий платіж у розмірі 196 312 грн, інфляційні втрати у розмірі 19 434 грн 89 коп. та 3 % річних у розмірі 5 131 грн. 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21 залишено без змін. Дане рішення суду набрало законної сили 21.11.2025 року.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21 набрало законної сили 29 жовтня 2024 року.
Як встановлено рішенням суду від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21, 15 червня 2020 року ОСОБА_3 власноручно була складена розписка про те, що остання отримала від ОСОБА_2 130 872 гривні в рахунок передоплати за автомобіль Skoda Kadiaq. Також, в розписці ОСОБА_3 також зазначено про те, що остання взяла суму 65 440 гривень в якості передоплати, зобов`язалася передати автомобіль або повернути кошти в повному розмірі до 31 липня 2020 року.
У зв`язку з простроченням повернення коштів з 01 серпня 2020 року по 15 червня 2021 року позивачем нараховано 3% річних згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 5 131 гривня на суму 196 312 гривень.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частинами 4, 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням боргового зобов`язання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання за розпискою від 15 червня 2020 року, підтвердженого судовим рішенням.
Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 367/4602/21.
З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.
Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Водночас вказана норма звільняє від відповідальності за ст. 625 ЦК України у разі порушення не будь-якого грошового зобов`язання, а лише зобов`язання, за яким позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2025 року у справі № 751/2085/24 висновував, що до правовідносин, які не пов`язані із наданням позики чи кредиту, вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосуванню не підлягають.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо питання застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладено в постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22, від 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23.
Судом встановлено, що позивач мав намір придбати автомобіль, проте ні попередній, ні основний договір з відповідачкою не уклали, а тому отримані за розпискою від 15.06.2020 року кошти в сумі 196 312 гривень є авансом.
Відтак, у даній справі правовідносини між сторонами виникли з інших підстав, не пов`язаних з наданням кредиту чи позики, а тому відповідачка не звільняється від передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності.
Поряд із цим, представником відповідачки заявлено про сплив строку позовної давності в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 16 червня 2021 року по 10 грудня 2021 року.
Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно частин 3-4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без важної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо закінчення трирічного строку позовної давності в частині заявлених позовних вимог у період з 16 червня 2021 року по 10 грудня 2021 року, з огляду на наступне.
Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням боргового зобов`язання - 11.12.2024 року.
При цьому з позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачки три проценти річних починаючи з 16.06.2021 року та інфляційні втрати починаючи з 01.07.2021 року. 
За допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» суд провів власний розрахунок 3% річних та індексу інфляції за період з 11.12.2021 року по 24.11.2024 року.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за період з 11.12.2021 року по 24.11.2024 року підлягають інфляційні втрати у розмірі 93 842,12 грн. та 3 % річних - 17 411,55 грн., що загалом становить 111 253,67 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (судовий збір сплачено в розмірі 1263,24 грн., ціна позову 126323,85 грн., задоволено судом 111 253,67 грн. або 88,07 відсотки), таким чином необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1112,53 грн. (1263,24 грн.* 88,07 % / 100%).
Вирішуючи питання про судові витрати суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1112,53 грн.
Керуючись ст.ст. 6, 12, 13, 18, 137, 141, 263, 261, 264, 265, 268, 279, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 625 ЦК України, суд, - 
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_2 , суму інфляційних втрат та три проценти річних з 11.12.2021 року по 24.11.2024 року у загальній сумі 111 253,67 грн. (сто одинадцять тисяч двісті п`ятдесят три гривні 67 копійок).
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1112,53 грн. (одна тисяча сто дванадцять гривень 53 копійки).
В іншій частині позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Я.В. Шестопалова