Справа № 206/5083/26 
Провадження № 2-о/206/196/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий суддя Сухоруков А.О.
присяжні: Лещенко К.М., Хасанова В.О.,
секретар судового засідання Штін Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою Комунального некомерційного підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без її згоди в примусовому порядку,
за участю:
прокурора Геник Л.С.,
представника заявника, лікаря-психіатра Некрасової О.П., 
заінтересованої особи ОСОБА_1 ,
захисника, адвоката Яструба О.П.

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , був госпіталізована до КНТ «ДБКЛПД» ДОР» 16.07.2026 о 05год. 52хв. у зв?язку з погіршенням психічного стану. Із анамнестичних відомостей відомо, що фельдшер КШМД не міг провести огляд хворої у звязку із психомоторним збудженням. З рапорту поліції відомо, що хвора була збуджена, кидалась на оточуючих, поводилась агресивно, на зауваження не реагувала, свої дії не контролювала, шкодила майно прилеглих будинків, під час транспортування намагалась бити та кусати працівників поліції та карети швидкої медичної допомоги. 16.07.2026р. ОСОБА_1 оглянутий комісією лікарів КНТ «ДБКЛПД» ДОР. При теперішньому обстеженні хвора напружена, негативистична, імпульсивна, мова не по суті, імпульсивна, намагається кудись бити, не зауваження не реагус. Мислення дезорганізоване, розірване. Про себе нічого не розповідає, поведінка хворої обумовлена характером галюцінаторно-параноїдної симитоматики. Свій психічний стан зовсім не усвідомлює. В клінічній картині хворої спостерігається стан психомоторного збудження, агресивна поведінка, імпульсивність та емоційна та поведінкова неадекватність, наявність галюцинаторно параноїдної симптоматики під впливом яких почала вести себе агресивно. У зв`язку з чим пацієнтка представляє загрозу для оточуючих. 
Представник заявника просить суд винести рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без його згоди.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 16 липня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження в режимі відеоконференції. Доручено Південно-Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити ОСОБА_3 адвоката для здійснення його представництва за призначенням.
У судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримала та просила її задовольнити.
Прокурор підтримала заяву та просила її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні не змогла висловити свою позицію.
Захисник адвокат Яструб О.П. заперечував проти задоволення заяви.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з частиною першою статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Зазначена гарантія узгоджується з пунктом 5 принципу 4 «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.
Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації.
Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.
В силу ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.
У судовому засіданні було встановлено, що згідно рапорту поліцейського ВРПП Павлоградського ВП 1 ГУНП в Дніпропетровській області, 16.07.2026 року ОСОБА_4 було доставлено до КТ Дніпропетровської багапрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги у м. Дніпро (а.с. 7 зворот).
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо обґрунтування необхідності госпіталізації до комунального некомерційного товариства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» Комунального некомерційного товариства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» від 16.07.2026 р., лікарем-психіатром приймального відділення встановлено, що хвора ОСОБА_2 , виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим: Зі слів фельдшера: провести огляд було неможливо в зв`язку із психомоторним збудженням. З рапорту поліції відомо, що хвора була у збудженому стані, кидалась на оточуючих, поводилась агресивно, на зауваження не реагувала, свої дії не контролювала. шкодила майно прилеглих будинків. Під час перевезення намагалася бити та кусати працівників поліції та карети швидкої допомоги. Психічний стан: хвора неохайна, одяг брудний. Хвора збуджена, кричить, іноді викрикує слова «давай», на місті не утримується, намагається кудись бігти. На запитання не відповідає, до чогось прислуховується, починає розмахувати руками, битися. б`ється головою о каталку. Емоційні та поведінкові реакції неадекватні. Увагу вдається долучити на нетривалий час. Свій психічний стан не усвідомлює. Діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад. F 23.0. ВИСНОВОК: гр. ОСОБА_2 1990 р.н. потребує госпіталізації до пенхіатричного закладу (а.с. 9). 
Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.
При обстеженні психічного стану ОСОБА_1 в КНТ «ДБКЛНПД» ДОР комісія лікарів виявила, що у пацієнта емоційні та поведінкові реакції неадекватні. Увагу вдається долучити на нетривалий час. Свій психічний стан не усвідомлює.
ОСОБА_5 було поставлено попередній діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад F23.0.
Лікар-психіатр ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила обставини, щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що ОСОБА_1 необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.
Враховуючи, що особа виявляє ознаки гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії, ускладений вживанням алкоголю, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.
Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі №689/1338/16-ц.
Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п. «е» цієї статті передбачає затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 14, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Госпіталізувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного товариства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» (адреса місцезнаходження: 49115, м. Дніпро, вул. Данила Самойловича, 1) для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Роз`яснити, що заява фізичної особи або її законного представника про припинення надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути подана через три місяці з дня ухвалення рішення суду про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку або її продовження, госпіталізацію у примусовому порядку, її продовження.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..
Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2026 року.

Головуючий суддя:     Сухоруков А.О.

Присяжні:       Лещенко К.М.,

Хасанова В.О.