Справа № 750/6210/26
Провадження № 2/750/3233/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
судді – Кузюри М.М.,
секретар – Сіра П.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

04 червня 2026 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири  АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, однак не проживає в ньому з квітня 2013 року, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере. Також, особистих речей відповідача в квартирі немає, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Відповідач відзив на позов не подав.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, до початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, подана через канцелярію суду, про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримали.
Відповідач у судове засідання не з`явився, з використанням засобів поштового зв`язку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив про підтвердження викладених у позовній заяві фактів та не заперечував проти задоволення позовних вимог.
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 
Квартира АДРЕСА_1 , належить до державного житлового фонду.
Наймачем вказаної квартири є позивач (а.с. 9, 10).
У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про що свідчить копія довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 травня 2026 року № 9334, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 10).
Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 22 травня 2026 року, який складений мешканцями квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , у присутності майстра дільниці по благоустрою та експлуатації житлового фонду Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає із квітня 2013 року (а.с. 9 зі зв. стор.).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Глава 2 Житлового кодексу України передбачає норми, які регулюють користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Згідно із частинами першою, другою статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Нормами частини першої статті 63 Житлового кодексу України встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до частин першої, другої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно із частиною першою статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Враховуючи норми законодавства, визнання відповідачем позову, а також те, що відповідач більше десяти років за місцем реєстрації не проживає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, беручи до уваги, що поважних причин відсутності відповідача за адресою його реєстрації при розгляді справи не було встановлено, а тому відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу України наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Із квитанції № 7629-4948-1256-7435 від 03.06.2026 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп.
Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме, 665,6 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 665,6 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Реміснича, 27, ідентифікаційний код юридичної особи – 37972475) повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору в розмірі 665 грн 60 коп. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок), сплаченого при подачі позову до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, згідно квитанції № 7629-4948-1256-7435 від 03.06.2026.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 665 грн 60 коп. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .

Суддя