Справа № 703/4634/26 
2/703/2814/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Прилуцького В.О. 
секретаря судового засідання Тимошенко Д.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 180000 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір позики від 27 грудня 2024 року. 
Відповідно до розписки від 27 грудня 2024 року позивачка надала відповідачу кошти в борг в сумі 180000 грн. з терміном повернення боргу до 01 січня 2026 року. Вказала, що в зазначений термін ОСОБА_3 коштів не повернув, тому змушена звернутись із даним позовом до суду. 
Ухвалою судді від 15 липня 2026 року відкрито ровадженя по справі та призначено до розгляду в підготовче судое засідання.
Позивачка в підготовче судове засідання не зявилась, однак до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.
Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, однак до суду надійшла заява в якій зазначено, що позов відповідач визнає та просить суд провести розгляд справи у його відсутність.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, приходить до наступних висновків.
Ч. 3 ст. 200 ЦПК України вказує на те, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В судовому засіданні встановлено, що 27 грудня 2024 року позивачка ОСОБА_1 уклала договір позики з відповідачем ОСОБА_3 шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 180000 грн. з кінцевим терміном повернення боргу до 01 січня 2026 року. Оригінал розписки наявний в матеріалах справи.
Відповідно до вказаної вище розписки відповідач зобов`язався повернути позивачці кошти до 01 січня 2026 року. З розписки не вбачається повернення відповідачем боргу повністю чи частково.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідач отримавши 27 грудня 2024 року кошти в борг у сумі 180000 грн. повинен був повернути їх до 01 січня 2026 року, однак кошти не повернув, тому змушена звернутись до суду із даним позовом.
Суд приходить до висновку про те, що сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач ОСОБА_1 вз`яла на себе зобов`язання повернути позичені у позивачки ОСОБА_1 кошти в сумі 18000 грн. до 01 січня 2026 року.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачкою на підтвердження свої позовних вимог надано до суду розписку написану відповідачем.
Відповідачем до суду надано заяву в якій він визнає позов, тим самим визнає і факт отримання коштів від позивачки.
Всупереч вище викладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором позики від 27 грудня 2026 року.
Відповідач в супереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем, а чи її наявність у меншому розмірі. 
Суд враховує і той факт, що відповідач факт підписання розписки від 27 грудня 2026 року визнав, надавши до суду заяву про визнання позову.
Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.
Позивачка вимог про стягнення судових витрат не заявила, тому їх слід віднести на її рахунок. 
Керуючись ст.15-16, 525-526, 610, 612, 625,1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 61, 81, 141, 200, 258, 263-265, 273, 274, 352, 354 ЦПК УКраїни, суд,-
вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 грудня 2024 року в розмірі 180000 грн. (сто вісімдесят тисяч гривень). 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення (з дня складання повного тексту). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: В. О. Прилуцький