ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 серпня 2026 року | Справа № 280/6455/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області
про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області (далі – ВК Преображенської сільради, відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 №85166533 від 04.06.2026 про відмову в проведенні реєстраційних дій;
зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію права на 1/4 частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно об`єкта нерухомості, а саме: будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем.
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року запитується реєстратором лише у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, а не в обов`язковому порядку, як про це помилково вказує відповідач. В той же час, наголошує, що ним до заяви були надані наступні документи: свідоцтво про право власності на 1/4 частки у праві спільної часткової власності будинку, видане відділом приватизації Василівського БТІ на підставі розпорядження (наказу). При цьому, право власності зареєстроване Василівським районним бюро технічної інвентаризації, про що внесено запис у реєстрову книгу за №2-106. За таких обставин, вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови в проведенні реєстраційних дій об`єкта нерухомого майна, а тому прийняття рішення є безпідставним.
Ухвалою судді від 01.07.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав, 13.07.2026 через систему «Електронний суд» надіслав відзив (вх. №39517), у якому зауважує, що під час вивчення поданих документів державним реєстратором було встановлено ряд невідповідностей у поданих документах – свідоцтві про право власності на житло від 10.03.1994, які в подальшому і стали підставою для прийняття про рішення залишення заяви без руху, а саме: 1. не вказано конкретний вид спільної власності – сумісна або часткова; 2. найменування органу приватизації, що видав документ вказаний як Відділ приватизації Василівського БТІ, хоча свідоцтво видане на підставі розпорядження (наказу) від 28.02.1994 №171, що засвідчене підписом керівника органу приватизації та печаткою Технікум Радгосп «ПЕРЕМОГА». Наголошує також, що державний реєстратор зобов`язаний «актуалізувати» відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно до 01 січня 2013 року. Чинним законодавством не передбачено винятків щодо застосування вищевказаної норми. Проте, 23.04.2026 отримано відповідь на запит державного реєстратора від Василівської районної ради Запорізької області, в якому було вказане, що підтвердження прав власності на нерухоме майно, реєстрацію чи отримання копій документів та/або відомостей з реєстрових книг, що перебували у віданні РКП «Василівське БТІ» ВРР ЗО не можливе. У зв`язку з неусуненням вищевказаних обставин, розбіжностями в поданих для державної реєстрації документах, 04.06.2026 державним реєстратором і було прийняте відповідне рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 85166452, яке є обґрунтованим та прийнятим відповідно до чинного законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
15.07.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх. №40457), у якій додатково зауважує, що видача свідоцтва Технікумом-Радгоспом «Перемога», уповноваженим на проведення приватизації, не суперечило вимогам чинного на момент набуття права власності законодавства. Звертає увагу суду, що наявність зауважень до правовстановлюючого документа, як підстава для відмови у проведенні реєстраційних дій, була зазначена лише у відзиві на позовну заяву. Ані рішення № 85166452 від 04.06.2026 про відмову в проведенні реєстраційних дій, ані рішення №84429685 від 23.04.2026 про залишення заяви без руху не містить жодних посилань на помилки, інші недоліки поданого на реєстрацію правовстановлювального документа, що перешкоджають вчиненню реєстраційної дії. Наголошує, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації Василівського бюро технічної інвентаризації Запорізької області 10.03.1994 були зареєстровані майнові права батьків позивача на належні їм частки у праві власності на будинок.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить 1/4 частки будинку, загальною площею 102,40 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане органом приватизації – відділом приватизації Василівського БТІ згідно з розпорядженням (наказом) від 28.02.1994 №171. При цьому, на зворотній стороні свідоцтва наявний реєстраційний напис Василівського бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого зазначений у свідоцтві об`єкт нерухомого майна зареєстрований за позивачем, про що здійснено запис в реєстрову книгу за №2-106. Крім того, у позивача наявний Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна від 22.02.1994, видавник: Василівське бюро технічної інвентаризації.
Позивач 17.04.2026 звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно ВК Преображенської сільради щодо проведення реєстраційних дій на нерухоме майно, а саме: 1/4 частки у праві спільної часткової власності будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .
23.04.2026 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення №84430086 про залишення заяви без руху, у зв`язку із неподанням заявником чи неотриманням державним реєстратором відомостей реєстрів, автоматизований інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв, що містить відомості про зареєстровані права до 01.01.2013. 
Державним реєстратором в порядку п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» направлено запит до Василівської районної ради про надання інформації щодо реєстрації права власності до 01.01.2023, а саме: про наявність за позивачем зареєстрованого права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, згідно з відповіддю Василівської районної ради Запорізької області від 23.04.2026 за № 01-259 державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна у Василівському районі Запорізької області здійснювало РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області. До 24 лютого 2022 року архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, зберігались в БТІ в м. Василівка Запорізької області за адресою: б-р Центральний, 6а. Від початку військового вторгнення (лютий 2022 року) населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території. Внаслідок ворожого обстрілу м. Василівки, будівля, в якій знаходилося КП БТІ Василівської районної ради Запорізької області була зруйнована. Від 24.02.2022 РКП «Василівське БТІ» ВРР ЗО свою діяльність не здійснює. Підтвердження прав власності на нерухоме майно, реєстрацію чи отримання копій документів та/або відомостей з реєстрових книг, що перебували у віданні РКП «Василівське БТІ» ВРР ЗО не можливе.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 №85166533 від 04.06.2026 із посиланням на приписи п. 8 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою для відмови зазначено: не усунення, у встановлений ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» строк, обставин, що були підставою для залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.
Вважаючи рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.
Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 ст.5 цього Закону визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Крім того, за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 4, 5 ст. 11 № 1207-VII).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №1952-IV).
За визначенням, наведеним у п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч .4 ст. 3 Закону № 1952-IV).
За правилом абз. 4 ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) які набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.
Частиною 3 ст. 10 Закону № 1952-IV врегульовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV).
Пунктом 1 ст. 20 Закону № 1952-IV визначено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).
Порядок залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху врегульовано нормами ст. 23 Закону № 1952-IV.
Так, заяву про державну реєстрацію прав може бути залишено без руху в таких випадках (ч. 1):
1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;
1-1) відсутність документа, що підтверджує оплату адміністративних послуг у повному обсязі;
2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху та невідкладно повідомляє про це заявника (ч. 2).
Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.
Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, з урахуванням часу, що минув до залишення такої заяви без руху (ч. 3).
Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для залишення заяви без руху.
Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про залишення заяви без руху, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково (ч. 4).
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).
Відповідно до п. 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Отже, система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.
Тобто до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.
Після 2013 року при проведенні будь-яких операцій з такою нерухомістю потрібно, щоб записи про право власності були спочатку перенесені в Реєстр, який існує в електронному вигляді.
При цьому, державний реєстратор при перенесенні даних в Реєстр має перевірити факт державної реєстрації права власності за наданими документами тим чи іншим органом БТІ.
За приписами п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Частиною 5 ст. 23 Закону №1952-IV передбачено, що у разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV установлено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав, серед іншого, є те, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.
Суд встановив, що відповідач спірним рішенням відмовив у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із неможливістю отримання від Василівської районної ради та/або КП «Василівське бюро технічної інвентаризації» інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно, права власності на яке зареєстроване до 01 січня 2013 року, щодо 1/4 частки будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що відсутність у державного реєстратора можливості направити запит та/або отримати відповідну інформацію від організацій, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав, що передбачено положеннями ст. 10 Закону №1952-IV, не може позбавляти права особи на державну реєстрацію права власності та слугувати підставою для відмови у проведенні державної реєстрації.
При цьому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката.
З матеріалів справи вбачається, що право приватної власності позивача на 1/4 частки у праві спільної часткової власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації Василівського БТІ згідно з розпорядженням (наказом) від 28.02.1994 №171. При цьому, на зворотній стороні свідоцтва наявний реєстраційний напис Василівського бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого зазначений у свідоцтві об`єкт нерухомого майна зареєстрований за позивачем, про що здійснено запис в реєстрову книгу за №2-106. Крім того, у позивача наявний Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна від 22.02.1994, видавник: Василівське бюро технічної інвентаризації.
За таких обставин суд зазначає, що у спірному випадку державний реєстратор мав доступ до усіх документів та до усієї інформації, необхідної для проведення державної реєстрації.
Проте, відповідачем прийнято рішення про відмову у проведення державної реєстрації.
Суд не приймає посилання відповідача на найменування органу приватизації, який видав правовстановлюючий документ, та відсутність вказівки у правовстановлюючому документі на вид спільної власності - сумісна чи часткова суд наголошує, оскільки як вбачається зі змісту спірного рішення відповідачем не було зазначено про наявність зауважень до правовстановлюючого документа, як підставу для відмови у проведенні реєстраційних дій. Тобто, обставини, на які відповідач посилається у відзиві, не були підставою для прийняття рішення №85166533 від 04.06.2026.
Частиною 1 статті 8 Закону № 2482-XII та пунктами 13, 14, 15 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992, передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладена на спеціально створювальні агентства, бюро та інші організації, які виконують покладені на них обов`язки на договірних умовах з органом приватизації.
Таким чином, видача свідоцтва Технікумом-Радгоспом «Перемога», уповноваженим на проведення приватизації, не суперечило вимогам чинного на момент набуття права власності законодавства.
Крім того, при ухваленні рішення судом ураховано, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.03.1994 відділом приватизації Василівського бюро технічної інвентаризації Запорізької області, були зареєстровані майнові права батьків позивача ОСОБА_3 на 1\4 частку у праві власності та право ОСОБА_4 на 1\4 частку у праві власності на належні їм частки у праві власності на будинок, про що були надані витяги з Державного реєстру речових прав №461559644 та № 461559616 від 26.01.2026. Проте, під час проведення реєстраційної дії державним реєстратором була допущена помилка у зазначені району (Мелітопольський замість Василівського) місцезнаходження майна, яка була усунута шляхом внесення виправлень у державний реєстр речових прав, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 483128902 та № 483128845 від 24.06.2026. 
Отже, суд приходить до висновку, що рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №85166452 від 04.06.2026 прийняте без врахування дотримання порядку встановленого положеннями чинного законодавства та наданих заявником документів, а тому підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про зобов`язання здійснити реєстрацію права власності ОСОБА_1 належної йому 1/4 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування (анулювання) відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви.
Відповідно до ст. 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Аналіз вказаних положень Закону №1952-IV дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.
Разом із тим, суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру проведення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у проведенні таких реєстраційних дій.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Враховуючи те, що підставами для відмови позивачу в проведенні реєстраційних дій слугувала відсутність інформації щодо реєстрації права власності на будинок та не усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення про залишення без руху заяви про державну реєстрацію прав, оцінку яким судом надано в межах даного рішення, суд дійшов висновку з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме: належної позивачу 1/4 частки у праві спільної часткової власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
У силу вимог ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області (70545, Запорізька область, Пологівський район, с. Преображенка, вул. Преображенська, буд. 3, код ЄДРПОУ 26403862) про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області Закладного Антона Юрійовича про відмову в проведенні реєстраційних дій №85166533 від 04.06.2026.
Зобов`язати Виконавчий комітет Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно об`єкту нерухомості, а саме: 1/4 частки у праві спільної часткової власності будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.04.2026 (за реєстраційним номером 72578911).
Стягнути з Виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1331,20 грн. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак