СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 року Справа № 620/10926/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №620/10926/25 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невидачі йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) видати довідку про вартість речового майна, що належало до видачі;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) провести виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 19.07.2025;
- стягнути НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2025 по день фактичної виплати.
Свої вимоги мотивує тим, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за неотримане речове майно та не провів повного розрахунку, у зв`язку з чим позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить також виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що довідку про вартість речового майна позивачу надано, а у вересні 2025 року виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 114648,11 грн. Також вважає відсутніми підстави для виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою суду від 14.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
На підставі Указу Президента України "Про призначення судді" № 171/2026 від 24.02.2026 та наказу в.о. голови Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 № 12-ОС "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 у зв`язку з призначенням на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду", на підставі розпорядження керівника апарату № 1842 від 05.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ № 620/10926/25.
Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду судді Шаповалу М.М., який своєю ухвалою від 12.03.2026 прийняв справу до свого провадження.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 19.07.2025 № 1081-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби.
14.08.2025 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання довідки про вартість речового майна та виплати відповідної грошової компенсації.
Листом від 26.08.2025 № 09/15789-25-Вих відповідач надав довідку № 24 про вартість речового майна, що належить до видачі, та повідомив про відсутність на той час достатнього фінансування для виплати компенсації.
У вересні 2025 року позивачу нараховано грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 120682,22 грн, з якої після утримання військового збору на його банківський рахунок перераховано 114648,11 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо своєчасної виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та проведення остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 № 661-IV Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Згідно зі статтею 14 Закону № 661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 16 Закону № 661-IV встановлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідними центральними органами виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання наведених положень Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 178 цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям, у тому числі Державної прикордонної служби України, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктом 2 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої відповідними державними органами станом на 1 січня поточного року, та оформлюється за встановленою формою.
Отже, зі змісту пунктів 3-5 Порядку № 178 вбачається, що виникнення у військовослужбовця права на грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням та реалізація такого права є різними юридичними обставинами. Реалізація права на отримання компенсації здійснюється у заявному порядку шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту), після чого видається наказ командира та визначається розмір належної до виплати компенсації.
Пунктом 7 Порядку № 178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених відповідним державним органам на відповідний рік.
Разом з тим до спірних правовідносин щодо відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.
Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, такі суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, необхідною умовою застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є наявність на момент звільнення обов`язку роботодавця виплатити відповідну суму та невиконання такого обов`язку у строки, встановлені статтею 116 КЗпП України.
При цьому Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого компенсація вартості за неотримане речове майно є особливим, окремим видом належних військовослужбовцю сум та, за умови подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби, належить до складу сум, які підлягають виплаті при звільненні у розумінні статті 116 КЗпП України. Умовою виникнення у військової частини обов`язку виплатити таку компенсацію на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу є подання відповідного рапорту під час проходження служби.
Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 27.01.2021 у справі № 340/680/20, зазначивши, що у разі неподання військовослужбовцем під час проходження служби рапорту про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно у військової частини не виникає правових підстав для виплати такої компенсації при звільненні. Водночас після звільнення особа не втрачає права на її отримання та може реалізувати таке право шляхом подання відповідної заяви. За таких обставин відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, за невиплату цієї компенсації саме на день звільнення не настає.
Зазначений підхід підтверджений Верховним Судом і в постанові від 18.02.2026 у справі № 380/12607/23. Суд зазначив, що право на компенсацію вартості за неотримане речове майно реалізується військовослужбовцем під час проходження служби шляхом подання рапорту, а після звільнення - шляхом подання заяви. Лише у разі звернення з відповідним рапортом під час проходження служби невиплачена компенсація набуває статусу суми, яка належить військовослужбовцю та підлягає виплаті у день його виключення зі списків особового складу.
Як встановлено судом, позивача виключено зі списків особового складу військової частини 19.07.2025. При цьому матеріали справи не містять доказів звернення позивача під час проходження військової служби з рапортом про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Натомість із відповідною вимогою позивач звернувся вже після закінчення проходження військової служби: 14.08.2025 його представником направлено відповідачу адвокатський запит щодо надання довідки про вартість речового майна та виплати грошової компенсації.
Отже, станом на день виключення позивача зі списків особового складу, тобто на 19.07.2025, у відповідача не виник обов`язок щодо виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки передбачена пунктом 4 Порядку № 178 умова для реалізації такого права - звернення військовослужбовця з відповідним рапортом - позивачем під час проходження служби виконана не була.
Разом з тим після звернення представника позивача відповідачем сформовано та надано довідку № 24 про вартість речового майна, що належить до видачі, а у вересні 2025 року нараховано грошову компенсацію у розмірі 120682,22 грн та перераховано позивачу після утримання військового збору 114648,11 грн.
Таким чином, позивач реалізував своє право на отримання грошової компенсації після звільнення, а відповідачем відповідну компенсацію нараховано та виплачено.
З огляду на викладене суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно станом на день його виключення зі списків особового складу, а також для зобов`язання відповідача здійснити таку виплату повторно.
З цих же підстав відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, починаючи з 19.07.2025, оскільки на цю дату грошова компенсація за неотримане речове майно не належала до сум, які відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу при звільненні.
Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності з ненадання довідки про вартість речового майна та зобов`язання надати таку довідку суд враховує, що довідка № 24 була надана позивачу разом із листом відповідача від 26.08.2025 № 09/15789-25-Вих, тобто ще до звернення позивача до суду з цим позовом.
Крім того, обов`язок з оформлення такої довідки відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 пов`язаний із реалізацією військовослужбовцем права на отримання грошової компенсації шляхом подання відповідної заяви (рапорту). Доказів звернення позивача з таким рапортом до звільнення матеріали справи не містять.
За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог у цій частині також відсутні.
На підставі вищевикладеного, суд визнає, що позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал