17.07.26
33/812/278/26
Єдиний унікальний номер судової справи 483/372/26 
Номер провадження 33/812/278/26, 33/812/279/26 Головуючий у місцевому суді: Шевиріна Т.Д.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року місто Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Чистою В.В.,
за участю: 
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 – адвоката Надіч Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційні скарги захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокатів Ганга Дмитра Григоровича та Надіч Нонни Дидронівни на постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2026 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №621262, який надійшов на розгляд до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області та був складений 22 березня 2026 року, зазначено, що 22 березня 2026 року об 11 год. 55 хв. ОСОБА_1 , рухаючись вулицею Спаська №22 у місті Очаків Миколаївського району Миколаївської області, керувала транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Hyndai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що було визначено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Газоаналізатору Drager Alcotest 6820, результат тестування – 0.42 проміле, чим порушила вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
У судовому засіданні міськрайонного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що приблизно 22 березня 2026 року вона дійсно була зупинена працівниками поліції через непристебнутий ремінь безпеки під час руху та відносно неї було винесено постанову про накладення штрафу. Під час оформлення вказаних матеріалів працівник поліції зазначив, що підозрює її у вживанні спиртних напоїв та почав наполягати на проходженні огляду на стан сп`яніння. Вона пройшла огляд на місці, після чого поліцейський повідомив, що вміст алкоголю перевищує норму, а тому на неї буде складений протокол. Вона з результатом не погодилася, зазначила, що вживала алкоголь напередодні, а саме 0,5 л сухого вина. Незважаючи на це, на місці зупинки був складений протокол та роз`яснено, що всі заперечення та зауваження можуть бути надані в суді.
Постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665 грн. 60 коп.
Не погодившись із судовим рішенням, 06 червня 2026 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Ганга Д.Г., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2026 року та ухвалити у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі посилається на те, що суддею було допущено спрощений підхід до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, оскільки в постанові не було встановлено фактичні обставини правопорушення, а суддя послався лише на обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та обґрунтував вину лише на формально перелічених документах, тобто не виконав свої безпосередні функції щодо повного, всебічного, і об`єктивного з`ясування обставин справи, та навіть не надав стороні захисту можливості підготувати належний захист та правову позицію, що є неприпустимим. 
Суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ключовим доводам захисту, викладеним у клопотанні про закриття провадження в справі. Натомість, суд обмежився загальним посиланням на протокол, відеозапис події та отримані під час судового розгляду нові докази від поліції, не перевіривши, чи дійсно процедура огляду була проведена у спосіб, визначений законом, та чи можуть отримані докази вважатися належними і допустимими, чи є слушними зауваження захисту щодо порушення процедури огляду та недопустимості цих доказів.
Зазначено, що такий формальний підхід суперечить завданням провадження, визначеним ст.245 КУпАП, вимогам ст.ст.251,252,280 КУпАП щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі, яка подана захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокатом Надіч Н.Д., захисник також просила скасувати постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2026 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях встановленого складу адміністративного правопорушення.
Захисник вказувала, що ухвалюючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд фактично обмежився формальним посиланням на окремі матеріали, складені працівниками поліції, однак не здійснив їх належного дослідження у взаємному зв`язку, не перевірив внутрішню узгодженість долучених доказів та не усунув суперечностей, які мають істотне значення для вирішення справи.
Зазначено, що матеріали адміністративного провадження не утворюють єдиної, логічно-послідовної та достовірної доказової картини. Їх ретельне зіставлення свідчить про наявність неузгодженостей, які стосуються фактичної послідовності проведення огляду, часу та порядку оформлення окремих документів, належності відповідних матеріалів до конкретної процесуальної дії, повноти відеофіксації, ідентифікації спеціального технічного засобу, а також дотримання встановленого законом порядку подальших дій після проведення первинного тестування.
Наведені обставини не можуть бути зведені до сукупності незначних технічних описок або другорядних формальних недоліків. Вони безпосередньо стосуються тих відомостей, на підставі яких суд визнав доведеним перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а отже – впливають на оцінку належності, допустимості, достовірності та достатності основного доказу обвинувачення.
Суд першої інстанції був зобов`язаний перевірити не лише сам факт наявності окремих документів у матеріалах справи, а й установити, чи відповідають вони реальному перебігу подій, чи узгоджуються між собою, чи складалися у належній послідовності, чи стосуються одного й того самого огляду та чи дозволяють без припущень відтворити фактичний порядок дій працівників поліції.
Зазначено, що ОСОБА_1 у письмових поясненнях послідовно зазначала, що не погоджувалася з результатом огляду на місці зупинки, вважала себе тверезою та висловлювала готовність пройти відповідну перевірку в закладі охорони здоров`я, однак фактичне проведення медичного огляду забезпечено не було.
За таких обставин суд першої інстанції мав перевірити, з якою метою оформлювалося направлення, чи було дотримано встановлений законом порядок подальших дій, чи проводився огляд у медичному закладі, чи оформлювався відповідний висновок, чи здійснювалася реєстрація огляду, а за відсутності такого огляду - чи існує належно зафіксована відмова особи від його проходження.
Матеріали справи не містять достатніх відомостей, які дозволяли б беззаперечно встановити завершення передбаченої законом процедури медичного огляду або належним чином підтверджену відмову ОСОБА_1 від його проходження.
Отже, якщо відповідний документ було оформлено у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з результатом первинного тестування, передбачена законом процедура була розпочата, однак не завершена у встановлений спосіб.
Вказано, що не менш важливим, є питання належної ідентифікації спеціального технічного засобу, за допомогою якого було отримано результат тестування.
У матеріалах справи містяться роздруківка спеціального технічного засобу, документи щодо його метрологічної придатності, сервісні матеріали та процесуальні документи, складені працівниками поліції. Їх зіставлення свідчить про наявність розбіжностей у відображенні окремих ідентифікаційних відомостей приладу.
Окремі документи містять одні реквізити, інші матеріали - відмінні, а в тексті оскаржуваної постанови відтворено відомості, які також потребували перевірки шляхом безпосереднього зіставлення з первинними документами.
Звернуто увагу, що сторона захисту не стверджує, що кожна окрема технічна неточність автоматично свідчить про недійсність результату тестування. Однак у справі, в якій показник спеціального технічного засобу фактично покладено в основу висновку про винуватість особи, суд був зобов`язаний установити, який саме прилад використовувався під час огляду, чи узгоджуються його індивідуальні реквізити з документами про метрологічну придатність, чи стосується сервісна документація саме використаного технічного засобу та чи усувають долучені матеріали будь-які обґрунтовані сумніви щодо належності основного технічного доказу.
Суд першої інстанції такого зіставлення не здійснив, не встановив характер наявних розбіжностей, не з`ясував причин їх виникнення та не навів належних мотивів, з яких визнав результат тестування допустимим, достовірним і достатнім доказом.
Формальне посилання на наявність роздруківки, документів про повірку та сервісних матеріалів не замінює їх належного судового дослідження.
Модель і заводський номер приладу мають значення не як другорядні технічні реквізити, а як відомості, які дозволяють ідентифікувати конкретний засіб вимірювальної техніки та перевірити, чи поширюються на нього документи про метрологічну придатність.
Окремої оцінки потребує те, що в матеріалах справи фактично наявні дві різні роздруківки начебто одного й того самого тесту №3624 від 22 березня 2026 року із зазначенням однакового результату та часу проведення огляду, однак із різними заводськими номерами спеціального технічного засобу. Первинна роздруківка містить один номер приладу, тоді як інша роздруківка, долучена вже під час судового розгляду разом із технічною документацією, містить інший номер.
Зазначена розбіжність не може бути зведена до звичайної технічної описки, оскільки заводський номер є індивідуальним реквізитом, який дозволяє встановити, який саме засіб вимірювальної техніки фактично використовувався під час огляду, чи стосуються документи про повірку саме цього приладу та чи належить конкретна роздруківка до фактичної процедури тестування ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції не встановив походження кожної із роздруківок, не з`ясував причини виникнення відмінностей у заводських номерах, не перевірив, яка саме роздруківка була сформована під час фактичного огляду, та не надав належної оцінки запереченням сторони захисту щодо долучення нових документів уже під час судового розгляду.
За відсутності належного встановлення походження роздруківок, їхнього зв`язку з конкретним тестуванням та відповідності документам про метрологічну придатність суд не мав правових підстав безумовно визнавати результат огляду належним, допустимим і достовірним доказом перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Окремої уваги потребувала також повнота відеофіксації.
Суд першої інстанції не перевірив, чи охоплюють долучені відеозаписи весь перебіг процедури - від моменту виникнення підстав для зупинки транспортного засобу до завершення оформлення матеріалів, чи зафіксовано належне роз`яснення прав особі, порядок застосування спеціального технічного засобу, підготовку приладу до використання, обставини проведення тестування, пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я та порядок підписання документів.
Фактично суд надав перевагу матеріалам, складеним працівниками поліції, не здійснивши їх повної перевірки, не усунувши наявних суперечностей та не навівши переконливих мотивів відхилення доводів сторони захисту.
Такий підхід не відповідає вимогам об`єктивного судового розгляду.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на припущеннях, формальному сприйнятті матеріалів поліції або вибірковій оцінці окремих доказів поза їх взаємним зв`язком.
В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилася, про місце, день та час судових засідань була повідомлена відповідно до приписів ст.277-2 КУпАП та додатково за допомогою телефонограми. 
За такого апеляційний суд, з урахуванням положень ч.1 ст.268, ч.6 ст.294 КУпАП та думки захисника – адвоката Надич Н.Д, а також приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційних скарг на постанову судді, відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, вважав за можливе розглядати справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Надич Н.Д., доводи викладенні в апеляційних скаргах підтримала та просила апеляційні скарги задовольнити. 
Перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.ч.2,3,6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серія ЕПР1 №621262, який надійшов на розгляд до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області та був складений 22 березня 2026 року, встановлено, що 22 березня 2026 року об 11 годині 55 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись вулицею Спаська №22 у місті Очаків Миколаївського району Миколаївської області, керувала транспортним засобом – автомобілем марки Hyndai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що було визначено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Газоаналізатору Drager Alcotest 6820, результат тестування – 0.42 проміле, чим порушила вимоги п.п.«а» п.2.9 ПДР. 
Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським за ч.1 ст.130 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Також, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та зазначено, що водій тимчасовий дозвіл не отримувала.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 таким правом скористалася та у протоколі про адміністративне правопорушення в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» власноручно зазначила, що вчора вживала 0.5 л. вина сухого.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст.254,256 КУпАП, тому є належним доказом у даній справі.
Відповідно до наявної у справі роздруківки тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Газоаналізатора Drager Alcotest 6810, результат тесту становив 0.42‰. Вказану роздруківку водій ОСОБА_1 підписала без зауважень.
Також працівниками поліції складено Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та зазначено в ньому результати огляду на стан сп`яніння 0.42‰. В графі з результатами згоден особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 поставила свій підпис.
При цьому, водій ОСОБА_1 незгоди з показниками Газоаналізатора Drager Alcotest 6810 не висловлювала.
Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.
Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у поліцейського виникли підстави вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота. Поліцейський роз`яснив водію процедуру проходження огляду на стан сп`яніння та водій ОСОБА_1 пройшла на місці зупинки транспортного засобу огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого склав 0.42‰. З результатом огляду водій була ознайомлена. На запитання поліцейського ОСОБА_1 відповіла, що згодна з результатом, оскільки за день до зупинки вживала спиртні напої. 
Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого законодавства водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу або не погоджується з отриманим результатом.
У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому, водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини, з яких він не погодився з отриманим результатом.
Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.
До того ж, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу також свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до проходження чи відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не встановлено. Не містять матеріали справи також доказів оскарження у встановленому законом порядку дій поліцейських під час проведення огляду на стан сп`яніння і складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно проведеного службового розслідування, висновки якого могли би спростувати усвідомлений ОСОБА_1 факт проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
При цьому, аналізуючи вищевикладене та на переконання апеляційного суду, у даній справі є достатнім: розуміння водія ОСОБА_1 вимог п.2.5, п.п. «а» п.2.9 ПДР; роз`яснення останній підозр щодо її можливого стану сп`яніння (зазначення ознак такого стану); вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, як такого; проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, визначення водієм, для себе самого та за своїм розумінням, відповідної поведінки, яка є адекватною у відповідь на вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, та яка поза розумним сумнівом надає розуміння того, що це остаточне рішення прийнято водієм ОСОБА_1 особисто за виниклих обставин, і під цим рішенням не має місце бажання водія пройти огляд в інший спосіб.
Газоаналізатори Drager Alcotest 6810 є зареєстрованими медичними виробами, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Таке вбачається із пункту 43 Переліку зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого наказом «Про державну реєстрацію медичних виробів» Державної лікарської служби України від 29 грудня 2014 року №1529. Тому жодних обмежень щодо використання газоаналізатору Drager не передбачено, що свідчить про правомірність використання приладу Drager Alcotest 6810 працівниками поліції під час виконання своїх обов`язків.
Сумніви щодо правомірності використання спеціального технічного засобу Газоаналізатора Drager Alcotest, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , та щодо достовірності отриманого за допомогою вищевказаного спеціального технічного засобу результату є такими, що не виходять за межі припущень. Сам факт розбіжностей в написанні назви спеціального технічного приладу та його заводського номеру у долучених до матеріалів провадження документах не свідчить про те, що тестування проводилось поліцейським неповіреним приладом чи плинуло на результати огляду. 
З відеозапису видно, що працівник поліції запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6810. 
Копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П51 QM 2038 103 25, яке чинне до 12 листопада 2026 року, що підтверджує відповідність вказаного засобу вимірювальної техніки вимогам ДСТУ 8950:2019, долучена до матеріалів даного провадження.
При цьому, приймаючи судове рішення у справі, апеляційний суд виходить з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.
У даній справі порушення, про які зазначали захисники в апеляційних скаргах (у тому числі і щодо змісту протоколу та інших документів, доданих до протоколу), не вплинули на можливість встановлення дати події, місця вчинення правопорушення та особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом у справі та скасування постанови судді.
Отже, твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що працівниками поліції порушено вимоги чинного законодавства при проведення огляду, складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час проведення огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
До того ж аргументи апеляційних скарг щодо неправомірних дій поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення судом відхиляються, оскільки ці обставини не входять до предмету дослідження у справі, яка переглядається, та не впливають на висновок суду про встановлення винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №621262.
Стосовно доводу захисника про не підтвердження наявними у справі доказами ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає, що аналіз положень п.2 вищевказаного Порядку, п.п.2,4 Розділу І Інструкції №1452/735 дає підстави для висновку, що наявність у водія хоча б однієї з ознак сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан відповідного сп`яніння.
За такого акти законодавства покладають саме на працівників поліції обов`язок виявлення та встановлення ознак сп`яніння, зокрема, алкогольного, та не передбачають для цього спеціальної процедури або застосування будь-яких спеціальних досліджень, тобто виявлення ознак сп`яніння поліцейським відбувається за зовнішнім виглядом і поведінкою водія. Тому зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 відповідає наведеним положенням нормативних актів, а також пункту 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.
Отже, щодо доводів захисника про не встановлення доказів на підтвердження у водія зовнішніх ознак сп`яніння, то вони можуть бути спростовані лише в один спосіб проходженням водієм на вимогу поліцейського відповідного огляду у встановленому законом порядку. При цьому, висловлення підозри щодо знаходження водія у стані сп`яніння з перерахуванням таких ознак положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 відносить виключно до компетенції працівника поліції. Наявність чи відсутність обґрунтованості висловленої поліцейськими підозри спростовуються водієм виключно у встановлений законом спосіб. 
Щодо складеного направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, то аналіз положень Інструкції №1452/735, додатком до якої є направлення, дає підстави для висновку, що таке направлення складається при наявності згоди водія на огляд в закладі охорони здоров`я. У справі, яка переглядається, водій погодився на місці з результатами огляду та відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я, тому складання направлення на огляд було не обов`язковим.
При цьому, не є слушним доводи захисника, які зазначені в судовому засіданні апеляційної інстанції, з приводу того, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . По-перше, з відеозапису, що наявний в матеріалах справи, убачається, що під час спілкування поліцейські зверталися до неї виключно як до водія автомобіля, який зупинили, і вона заперечень з цього приводу не висловлювала. По-друге, встановлено, що під час спілкування поліцейських з водієм, саме ОСОБА_1 (особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення) поводила себе як водій транспортного засобу, надавала документи на вимогу поліцейських, відповідала на їх запитання та не повідомляла про керування автомобілем іншою особою.
Щодо правомірності зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими, як і законність дій поліцейських при цьому не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та законністю його результатів.
Доводи апелянта щодо розбіжностей в часі фіксації правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, роздруківці тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Газоаналізатора Drager Alcotest 6810 та відеозапису з боді-камери не заслуговують на увагу, оскільки незначна розбіжність у часі складання вказаних документів не може бути підставою для скасування постанови судді, оскільки це логічно пояснюється технічними особливостями роботи пристроїв, який може не співпадати з точним часом. 
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, оскільки 22 березня 2026 року керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
В рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За таких обставин, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Отже, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог пп.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, а також, що її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобами особою в стані алкогольного сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови судді в межах її оскарження, при апеляційному розгляді справи не встановлено. 
Суддя міськрайонного суду в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постановив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що водій ОСОБА_1 дійсно керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
За такого, підстав для скасування постанови судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокатів Ганга Дмитра Григоровича та Надіч Нонни Дидронівни – залишити без задоволення.
Постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Серебрякова