Справа № 127/7000/26
Провадження № 2/127/2021/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький Вінницький міський суд Вінницької області 
у складі головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року у справі № 127/22849/23 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі однієї третини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
На виконання зазначеного судового наказу відкрито виконавче провадження № 72723033.
Позивач зазначає, що після ухвалення судового наказу істотно змінилися обставини, які мають значення для визначення способу та розміру аліментів. Зокрема, з часу видачі судового наказу значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, комунальні послуги, медикаменти та освітні послуги, що істотно збільшило витрати на забезпечення належного утримання дітей.
Крім того, позивач вказує, що відповідач перебуває за межами України, а його фактичне місце проживання, місце роботи та розмір отримуваних доходів їй невідомі, у зв`язку з чим визначений судовим наказом спосіб стягнення аліментів у частці від доходу не забезпечує належного захисту прав та інтересів дітей.
Позивач також посилається на те, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до медичної документації має діагноз «вторинна кардіопатія (інші кардіоміопатії)», у зв`язку з чим потребує постійного кардіологічного спостереження, медикаментозного лікування та дотримання спеціального режиму.
Також, за твердженням позивача, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіє на бронхіальну астму легкого персистуючого перебігу та алергічний риніт, що потребує систематичного медикаментозного лікування та постійного медичного нагляду.
Позивач зазначає, що наявність у дітей хронічних захворювань істотно збільшує витрати на їх утримання та лікування, які мають постійний характер.
Крім того, позивачем наведено розрахунок щомісячних витрат на утримання однієї дитини, до яких включено витрати на освіту, придбання одягу, медикаментів, харчування, а також комунальні та побутові витрати, які, за її твердженням, становлять орієнтовно 7 625 грн на місяць, у зв`язку з чим вона просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 7 600 грн щомісячно на кожну дитину.
Посилаючись на положення статей 180, 181, 182 та 192 Сімейного кодексу України, позивач просить суд змінити визначений судовим наказом спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 7 600 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 20.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Представником відповідача адвокатом Зубанем О.О. подано відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнаються та проситься відмовити у їх задоволенні повністю.
У відзиві зазначено, що позивачем не доведено наявності передбачених статтею 192 Сімейного кодексу України підстав для зміни способу стягнення та збільшення розміру аліментів, оскільки не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін після ухвалення судового наказу від 14 серпня 2023 року.
Представник відповідача вказує, що самі по собі посилання позивача на зростання цін та інфляційні процеси не є достатніми правовими підставами для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру.
Крім того, у відзиві зазначено, що позивач не надала належних та допустимих доказів покращення матеріального становища відповідача порівняно з тим, яке існувало на момент видачі судового наказу, тоді як матеріальне становище відповідача, за його твердженням, навпаки погіршилося.
Зокрема, представник відповідача зазначає, що після звільнення з роботи наказом від 30 листопада 2025 року відповідач офіційно не працевлаштований та не отримує доходів, а до відзиву долучено документи щодо його трудової діяльності та отриманих доходів.
Також у відзиві зазначено, що захворювання дітей, на які посилається позивач, існували ще на час видачі судового наказу у 2023 році, а доказів погіршення стану їхнього здоров`я або істотного збільшення витрат на лікування суду не надано.
Представник відповідача звертає увагу суду на те, що витрати, пов`язані з лікуванням дітей, можуть бути предметом окремих вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, а не підставою для зміни способу стягнення аліментів.
Крім того, відповідач посилається на власний стан здоров`я, зазначаючи, що має вроджені вади слуху, тяжкі захворювання органів слуху, потребує проведення оперативного лікування, постійного використання слухового апарата, придбання витратних матеріалів до нього, а також проходження дороговартісних медичних обстежень. На підтвердження зазначених обставин до відзиву долучено відповідні медичні документи, копію військово-облікового документа та свідоцтво про хворобу.
Також представник відповідача зазначає, що заявлений позивачем розмір аліментів фактично покладає весь обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей виключно на відповідача, тоді як відповідно до положень сімейного законодавства обов`язок щодо утримання дітей покладається на обох батьків у рівній мірі.
Крім того, у відзиві вказано, що позивачем не надано належних доказів фактичного понесення заявлених щомісячних витрат на дітей у зазначеному розмірі, а подані квитанції, на думку відповідача, самі по собі не підтверджують придбання товарів саме для дітей.
У зв`язку із викладеним представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача адвокат Зубань О.О. в судовому засіданні підтримав поданий відзив сторони відповідача, в якому викладено позиції щодо заявлених позовних вимог про не визнання позову та відмову у задоволення заявлених позовних вимог.
На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Водночас частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений судом, може бути змінений у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших істотних випадках.
Статтею 182 СК України встановлено критерії, які підлягають обов`язковому врахуванню судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність інших утриманців, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно із частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, як зміна способу стягнення аліментів, так і зміна їх розміру не є безумовною, а допускається лише за наявності обставин, передбачених статтею 192 СК України, які повинні бути належним чином доведені стороною, що заявляє відповідні вимоги.
Судом встановлено, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року у справі №127/22849/23 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
На виконання вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження №72723033.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилалася на істотне зростання витрат на утримання дітей, наявність у них хронічних захворювань, необхідність постійного лікування, збільшення витрат на освіту, а також на те, що відповідач перебуває за межами України, у зв`язку із чим, на її думку, стягнення аліментів у частці від доходу є неефективним способом захисту прав дітей.
На підтвердження заявлених вимог позивачем подано копії медичних виписок щодо стану здоров`я дітей, квитанції про оплату окремих медичних послуг, документи щодо оплати освітніх послуг, окремі розрахунки понесених витрат та інші письмові докази.
Досліджуючи надані позивачем письмові докази, суд встановив, що до матеріалів справи долучено медичні документи щодо стану здоров`я неповнолітніх дітей сторін, зокрема виписку із медичної карти щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якої у дитини встановлено діагноз: бронхіальна астма персистуюча легкого ступеню та алергічний риніт. У медичній документації також зазначено призначене лікування, зокрема застосування лікарських засобів та рекомендації лікаря-пульмонолога від 27.02.2026 року. 
Також позивачем надано документи щодо проходження дитиною стоматологічного лікування, з яких вбачається проведення окремих стоматологічних процедур та понесення витрат на такі послуги, загальна сума яких відповідно до наданого розрахунку становить 6990 грн. 
Крім того, до матеріалів справи долучено платіжні документи щодо оплати освітніх послуг за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема платежі від 23.04.2025 року на суму 1520 грн., від 29.05.2025 року на суму 1530 грн. та від 27.06.2025 року на суму 1210 грн. 
Разом із тим, оцінюючи зазначені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд виходить із того, що сам факт наявності у дітей певних захворювань, необхідності проходження лікування, отримання освітніх послуг чи понесення батьками окремих витрат на дітей не є безумовною підставою для зміни способу стягнення аліментів відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України.
Вказані документи підтверджують лише факт здійснення окремих витрат та наявність певних медичних обставин, однак самі по собі не підтверджують зміни матеріального чи сімейного стану сторін у порівнянні з часом визначення аліментів судовим наказом від 14 серпня 2023 року, а також не доводять необхідності переходу від частки від доходу до твердої грошової суми у заявленому позивачем розмірі.
Суд звертає увагу, що питання зміни способу стягнення аліментів пов`язане не лише із наявністю певних витрат на дитину, а передбачає встановлення істотних обставин, які унеможливлюють або ускладнюють належне забезпечення інтересів дитини існуючим способом стягнення аліментів.
При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд має враховувати не лише потреби дитини, а й матеріальне становище обох батьків, стан їх здоров`я, наявність інших істотних обставин та принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини.
Разом із тим суд зазначає, що наведені позивачем обставини не можуть самі по собі свідчити про наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтями 76-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають можливість дійти висновку про наявність або відсутність відповідних обставин.
Оцінюючи надані позивачем медичні документи щодо стану здоров`я дітей, суд виходить із того, що сам факт наявності у дітей певних захворювань не є безумовною підставою для зміни способу стягнення аліментів.
Крім того, заявлені позивачем витрати на лікування дітей та їх навчання самі по собі не підтверджують наявності підстав, визначених статтею 192 СК України, оскільки такі документи свідчать лише про окремі витрати, понесені позивачем, однак не підтверджують зміни матеріального становища сторін чи інших істотних обставин, які закон пов`язує із можливістю зміни способу стягнення аліментів.
Суд також бере до уваги, що відповідно до положень статті 185 Сімейного кодексу України витрати, пов`язані з лікуванням дитини, можуть бути предметом окремих вимог про стягнення додаткових витрат на дитину у разі наявності передбачених законом підстав, а тому самі по собі не свідчать про необхідність зміни визначеного судовим рішенням способу стягнення аліментів.
Надані позивачем квитанції щодо оплати освітніх послуг та придбання одягу також не дають суду можливості встановити систематичний характер таких витрат, їх необхідний обсяг та причинний зв`язок саме із підставами, визначеними статтею 192 СК України.
При цьому суд враховує, що відповідачем подано докази, які свідчать про погіршення його матеріального та стану здоров`я після ухвалення судового наказу.
Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що відповідач звільнений із місця роботи та на момент розгляду справи офіційного працевлаштування не має, що підтверджується наказом про звільнення та довідками про доходи, долученими до відзиву.
Також відповідачем надано медичні документи, з яких убачається, що він має вроджені вади органів слуху, кондуктивну приглухуватість IV ступеня на обидва вуха, мікротію, атрезію зовнішніх слухових проходів, потребує проведення реконструктивного оперативного лікування, постійного слухопротезування та подальшого медичного спостереження.
Крім того, наданими доказами підтверджується необхідність постійного використання слухового апарата, придбання витратних матеріалів до нього, а також проходження додаткових медичних обстежень, що об`єктивно впливає на матеріальний стан відповідача.
Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем медичними висновками, консультативними висновками лікарів, свідоцтвом про хворобу, військово-обліковими документами та іншими письмовими доказами, належність і допустимість яких позивачем не спростовано.
Крім цього, із наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням №72723033 убачається, що станом на 31 січня 2026 року сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 10 394,91 грн.
Разом з тим зазначена заборгованість сама по собі не є достатньою підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує можливість зміни такого способу із наявністю обставин, передбачених статтею 192 СК України, а не із самим фактом існування чи відсутності заборгованості.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом достатніх правових підстав для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, тоді як матеріалами справи, навпаки, підтверджено погіршення стану здоров`я та матеріального становища відповідача після ухвалення судового наказу, що підлягає врахуванню судом відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України.
Фактично позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на припущеннях позивача щодо достатнього матеріального становища відповідача та загальних посиланнях на збільшення витрат на дитину.
Аналіз положень частини третьої статті 181 та статті 192 Сімейного кодексу України свідчить, що право одержувача аліментів звернутися до суду із позовом про зміну способу їх стягнення не означає автоматичного задоволення таких вимог. Суд повинен встановити наявність обставин, які виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та які істотно впливають на матеріальний або сімейний стан сторін чи інші обставини, що мають значення для правильного визначення способу та розміру утримання дитини.
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17 зазначив, що зміна способу або розміру стягнення аліментів допускається лише за умови доведеності обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміни матеріального чи сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану здоров`я чи інших істотних обставин.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, у якій наголошено, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для зміни раніше визначеного розміру або способу стягнення аліментів, а такі обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц зроблено висновок, що саме по собі підвищення цін, інфляційні процеси або загальне збільшення вартості життя без доведення зміни матеріального чи сімейного стану сторін не є достатньою правовою підставою для зміни розміру аліментів.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 звернув увагу, що при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів суд повинен оцінювати матеріальне становище обох батьків, а також реальну можливість платника виконувати покладений на нього обов`язок.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 754/6342/21 зазначено, що визначальним є не сам факт звернення із позовом про зміну способу стягнення аліментів, а доведення істотної зміни обставин після ухвалення попереднього судового рішення.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за цим позовом не стягується з учасників справи та залишається за державою, оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 141, 180, 181, 184, 192 СК України, ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено 17.07.2026.

Суддя: