Справа № 158/2007/26
Провадження № 2/0158/975/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/ЗАОЧНЕ/

10 вересня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Костюкевича О.К.,
за участю секретаря судового засідання - Хмілевської І.О.,
позивача - ОСОБА_2
представника позивача - Мисковця І.А.
третьої особи - ОСОБА_1 
прокурора - Тарасюк Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мисковець І.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилась донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачі спільно проживали без реєстрації шлюбу на території Республіки Польща, де народилась дитина. У травні 2025 року відповідачі разом із малолітньою дитиною прибули в Україну та залишили дитину на проживання у позивача, діда дитини. 
З того часу дитина постійно проживає разом із позивачем та його дружиною ОСОБА_1 , які здійснюють її повне утримання, виховання та забезпечують необхідне лікування.
Після залишення дитини відповідачі виїхали за межі України та протягом тривалого часу не проживають разом із дитиною, не беруть участі у її вихованні, не цікавляться станом її здоров`я, не забезпечують матеріального утримання, не підтримують регулярного зв`язку з дитиною.
Посилаючись на те, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не приймають участі у вихованні та утриманні дитини, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.05.2026 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче провадження.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.06.2026 року залучено в даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Луцької міської, як орган опіки та піклування.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.08.2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до розгляду по суті.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.08.2026 року залучено в даній цивільній справі прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури.
Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Мисковець І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задвольнити, з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву до суду не подали.
Представник третьої особи - виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування не з`явився. До суду подано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. 
Прокурор Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Тарасюк Т.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Підтримала висновок служби в справах дітей від 15.06.2026 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 »
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
В силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.
Такий правовий висновок неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.
При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї.
Крім того в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Судом встановлено, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повного витягу зі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 (а.с. 27-31).
Згідно акту про фактичне проживання/не проживання громадян на території Луцької міської територіальної громади від 06.03.2026 встановлено, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів свідків - сусідів проживає з травня 2025 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею у вказаному будинку проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дід, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - бабуся (а.с. 66-67).
Згідно акту про фактичне проживання/не проживання громадян на території Луцької міської територіальної громади від 06.03.2026 встановлено, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а..с 78-79).
Відповідно до довідки-характеристики № 26-18/42/2026 від 09.03.2026 на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 за час проживання на території Жидичинського старостинського округу зарекомендував себе товариським, працьовитим, врівноваженим, люблячим чоловіком та батьком. За час реєстрації та проживання скарги щодо нього не надходили, громадського порядку не порушував (а.с. 90).
Відповідно до довідки-характеристики № 26-18/41/2026 від 09.03.2026 на громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 за час проживання на території Жидичинського старостинського округу зарекомендувала себе як врівноважена, чуйна, доброзичлива людина. За час реєстрації та проживання скарги щодо неї не надходили, громадського порядку не порушувала (а.с. 91).
Як вбачається з характеристики дитини, що відвідує ясла, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добре адаптувалась до умов перебування в яслах. Моторний розвиток дитини відбувався відносно нормально, дитина добре повзала, але мала труднощі з ходінням. Часто траплялось, що обоє батьків приводили і забирали дочку з ясел, хоча більший інтерес проявляв батько. Батько дитини виявляв турботу та брав участь у догляді за дитиною, регулярно цікавився її повсякденним життям. Мати в меншій мірі проявляла турботу та участь у догляді за дитиною. Одного разу мама ОСОБА_5 забула забрати дочку з садочку, однак після втручання працівників закладу, забрала її, стверджуючи, що проспала (а.с. 92-96).
Згідно з актом обстеження умов проживання від 03.03.2026 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснюють догляд за своєю внучкою, оскільки матір залишила її на виховання бабусі та дідусю, а сама проживає у Польщі і веде неналежний спосіб життя. У будинку створені задовільні умови для проживання, навчання та відпочинку дітей (а.с.100).
Як вбачається з повідомлення/інформації про сім`ю/особу, яка перебуває у складних життєвих обставинах, працівники служби у справах дітей Луцької міської ради здійснили виїзд за місцем проживання дитини разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . У помешканні є всі необхідні меблі та побутова техніка. З`ясовано, що вихованням та лікуванням внучки ОСОБА_5 протягом року, займаються самостійно. Батьки дитини проживають у Республіці Польща, участі у вихованні дитини не беруть, не цікавляться станом здоров`я та матеріально не утримують (а.с. 101-102).
Відповідно до наказу Служби у справах дітей Луцької міської ради № 15 від 25.03.2026, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік, як дитину, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що батьки неналежним чином виконують батьківські обов`язки (а.с. 103).
Відповідно до ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.
При цьому висновок органу опіки та піклування не має для суду наперед установленої сили, однак підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. Саме такий підхід висловлено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2026 року у справі № 369/3006/24, де зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та оцінюється разом з іншими доказами, а суд може з ним не погодитися лише у разі його недостатньої обґрунтованості або суперечності інтересам дитини.
Згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 101 від 15.06.2026 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали в цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_5 . Про неналежне виконання батьківських обов`язків батьками відносно малолітньої ОСОБА_5 працівникам служби у справах дітей стало відомо з повідомлення дідуся та бабусі дитини. Згідно з випискою із амбулаторної карти ТОВ «Медичний центр «Парацельс» від 06.02.2026 №1660. ОСОБА_5 має проблеми зі здоров`ям, потребує постійного медичного супроводу, під час чергових візитів до лікаря, супровід дитини здійснювала її бабуся. Для з`ясування думки ОСОБА_4 щодо його участі у вихованні доньки працівники служби зв`язались з ним за допомогою месенджера Viber. У відповідь на електронну скриньку служби у справах дітей надійшло письмове пояснення від 02.06.2026, в якому ОСОБА_6 висловив заперечення щодо позбавлення його батьківських прав. Зі змісту пояснення вбачається, що після завершення лікування доньки, батько має намір забрати її до себе для спільного проживання і виховання. Думку матері ОСОБА_3 з приводу участі у вихованні дитини з`ясувати не вдалося, оскільки вона не відповідала на телефонні дзвінки працівників служби у справах дітей. Враховуючи вищевикладене, служба у справах дітей вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 141).
Суд бере до уваги те, що відповідач письмово заперечив проти позбавлення його батьківських прав та повідомив, що після завершення лікування дитини має намір забрати її до себе для спільного проживання, крім того, приблизно один раз на місяць телефонує позивачу та цікавиться дитиною, що останнім у судовому засіданні не заперечується. 
ОСОБА_6 після залишення дитини в Україні не проживає разом із нею, безпосередньо не здійснює її щоденного догляду та не забезпечує її утримання в обсязі, який фактично забезпечується позивачем та його дружиною. Однак, зазначені обставини не свідчать про наявність передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення батьківських прав.
Визначальним у цьому випадку є не лише фактичний обсяг виконання батьком батьківських обов`язків, а його ставлення до дитини та наявність винного, свідомого і умисного ухилення від їх виконання.
При цьому суд не вважає, що намір відповідача у майбутньому забрати дитину до себе є доказом належного виконання ним батьківських обов`язків. Разом із тим, такий намір у поєднанні з іншими встановленими обставинами має значення для оцінки його ставлення до дитини та наявності вини у невиконанні батьківських обов`язків.
Щомісячне спілкування ОСОБА_4 з позивачем також не може розглядатися як повноцінне виконання ним обов`язків щодо виховання дитини, однак свідчить про те, що відповідач не припинив будь-якого зв`язку з дитиною та особою, у якої вона проживає.
Таким чином, у цій справі наявність факту проживання дитини окремо від батька та забезпечення її утримання і лікування позивачем не може бути покладена в основу висновку про свідоме та винне ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків без урахування його фактичного ставлення до дитини та інших обставин.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
За таких обставин, суд вважає недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).
Отже, у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав слід відмовити.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитни, не цікавиться її фізичним і духовним розвитком, інтересами до внутрішнього світу, не забезпечує належного харчування, медичного огляду і лікування; не спілкується з дитиною.
Як встановлено судом, після залишення дитини на проживання у позивача ОСОБА_3 виїхала за межі України та фактично припинила участь у житті дитини. При цьому зазначена поведінка не обмежується лише фактом проживання матері окремо від дитини. 
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, служба у справах дітей вживала заходів для встановлення зв`язку з ОСОБА_3 , однак остання на телефонні дзвінки не відповідала, у зв`язку з чим отримати від неї пояснення щодо її ставлення до дитини та причин невиконання батьківських обов`язків не вдалося.
На відміну від ОСОБА_4 , який підтримує хоча б мінімальний зв`язок із позивачем, письмово заперечує проти позбавлення його батьківських прав та висловлює намір забрати дитину до себе, ОСОБА_3 будь-яких дій, спрямованих на підтримання зв`язку з дитиною, позивачем чи органом опіки та піклування, не вчиняє.
Доказів того, що відповідачка цікавиться станом здоров`я дитини, її лікуванням, розвитком, умовами проживання або іншими потребами, суду не надано.
Як вбачається з пояснень третьої особи ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 на початку березня 2026 року в`їхала на територію України та прибула до своїх батьків, оскільки останні мали придбати їй новий мобільний телефон «Iphone». Однак, дізнавшись, що їй телефон батьки купувати не будуть, а навпаки поставили питання про виховання її доньки, остання втекла з дому та повернулась до Польщі. А позивач та його дружина звернулись в органи поліції з метою розшуку ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується листом Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 420060-2026 від 30.03.2026 (а.с. 99).
За таких обставин, суд вважає доведеним, що невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків має не випадковий чи тимчасовий характер, а є тривалим та послідовним.
При цьому суд враховує, що саме відповідачка, будучи матір`ю дитини, не виявляє жодного інтересу до її життя та стану здоров`я, не підтримує зв`язку з дитиною, не бере участі в її вихованні та утриманні, а також не реагує на спроби органу опіки та піклування встановити з нею контакт.
Така поведінка свідчить не лише про фактичне невиконання матір`ю батьківських обов`язків, а й про її свідоме та винне ухилення від їх виконання.
Суд враховує, що дитина тривалий час фактично перебуває на повному утриманні позивача та його дружини, які забезпечують їй належні умови проживання, виховання та лікування. Водночас матір не вживає жодних заходів для участі у забезпеченні цих потреб.
Таким чином, у справі наявна сукупність доказів, яка дає суду підстави вважати, що ОСОБА_3 свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.
При цьому суд бере до уваги, що висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав стосувався й ОСОБА_3 . Відповідно, наявність такого висновку не є перешкодою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки судом встановлено інші обставини, що характеризують поведінку кожного з відповідачів.
Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими лише щодо ОСОБА_3 , тоді як підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 судом не встановлено, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини», керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 141, 206, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи.
Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Представник позивача - адвокат Мисковець Ігор Анатолійович, адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 .
Третя особа - виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, юридична адреса: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, Луцького району Волинської області, код ЄДРПОУ: 04051327.
Прокурор Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури - Тарасюк Тетяна Василівна, адреса: м. Ківерці, вул. Незалежності, 14, Луцького району Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич