ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 212/4159/23
провадження № 61-8046св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ;
відповідач, позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 ;
третя особа за первісним позовом - Відділ органу опіки та піклування Покровської районної у місті Кривому Розі ради;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Руслани Павлівни на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року у складі судді Дехти Р. В., додаткове рішення цього суду від17 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Бондар Я. М., Зубакової В. П.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ органу опіки та піклування Покровської районної у місті Кривому Розі ради, про поділ майна подружжя при розірвані шлюбу, визнання права на користування будинком шляхом вселення.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 08 жовтня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_2 , від якого вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

За час перебування в шлюбі сторонами було придбано: автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020. 

Також під час шлюбу, за спільні кошти, сторонами було набуте нерухоме майно та відповідачем розміщені на депозитних рахунках в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» грошові кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_1 зазначила, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного та вона не бажає продовжувати шлюбні відносини з  ОСОБА_2 . Спору щодо місця проживання спільних дітей позивачки та відповідача немає.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; грошові кошти у розмірі 477 687,17 грн, розмішені ОСОБА_2 на депозитних рахунках; грошові кошти у розмірі 85 918,49 доларів США, розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках; грошові кошти у розмірі 5 000 євро, розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках; газонокосарку AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувач STIHL SR 450; аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; холодильник Bosch KGN39VW306; електричну духову шафу Teka HS 735 (EBON); телевізор LG 55NANO866NA; газовий двоконтурний котел Fondital ANTEA CTFS24; тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M; панель управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне спільне майно подружжя у рівних частинах: автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; грошові кошти у розмірі 477 687,17 грн, розмішені ОСОБА_2 на депозитних рахунках; грошові кошти у розмірі 85 918,49 доларів США, розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках; грошові кошти у розмірі 5 000 євро, розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках; газонокосарку AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувач STIHL SR 450; аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; холодильник Bosch KGN39VW306; електричну духову шафу Teka HS 735 (EBON); телевізор LG 55NANO866NA; газовий двоконтурний котел Fondital ANTEA CTFS24; тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M; панель управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку наступного майна: автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувача STIHL SR 450; аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; холодильника Bosch KGN39VW306; електричної духової шафи Teka HS 735 (EBON); телевізора LG 55NANO866NA; газового двоконтурного котла Fondital ANTEA CTFS24; теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M; панелі управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у розмірі 238 843,58 грн, які становлять 1/2 частки від 477 687,17 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 42 959,24 доларів США, які становлять 1/2 частки від 85 918,48 доларів США, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 2 500 євро, які становлять 1/2 частки від 5 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку наступного майна: автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN- НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувача STIHL SR 450; аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; холодильника Bosch KGN39VW306; електричної духової шафи Teka HS 735 (EBON); телевізора LG 55NANO866NA; газового двоконтурного котла Fondital ANTEA CTFS24; теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M; панелі управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти у розмірі 238 843,58 грн, які становлять 1/2 частки від 477 687,17 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 42 959,24 доларів США, які становлять 1/2 частки від 85 918,48 доларів США, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 2 500 євро, які становлять 1/2 частки від 5 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі: 129 344,96 грн в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; 411 353,23 грн в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; 238 843,58 грн, які становлять 1/2 частки від 477 687,17 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 42 959,24 доларів США, які становлять 1/2 частки від 85 918,48 доларів США, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 2 500 євро, які становлять 1/2 частки від 5 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; грошові кошти у сумі 286 173,95 грн від ринкової вартості 1/2 частки майна, набутого за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , а саме: газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувача STIHL SR 450; аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; холодильника Bosch KGN39VW306; електричної духової шафи Teka HS 735 (EBON); телевізора LG 55NANO866NA; газового двоконтурного котла Fondital ANTEA CTFS24; теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M; панелі управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- після виплати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобілів марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN- НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008 у сумі 129 344,96 грн, марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020 у сумі 411 353,23 грн та виплати ОСОБА_2 - ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки майна набутого за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у сумі 286 173,95 грн припинити право власності за ОСОБА_1 на дане майно та визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобілі марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN- НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008, марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020, та визнати за ним право власності на майно: газонокосарку AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувач STIHL SR 450; аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; холодильник Bosch KGN39VW306; електричну духову шафу Teka HS 735 (EBON); телевізор LG 55NANO866NA; газовий двоконтурний котел Fondital ANTEA CTFS24; тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M; панель управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- встановити факт, що грошові кошти: у сумі 7 017 997 грн, які були витрачені подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї та не на її потреби, а для власного збагачення ОСОБА_2 ; у сумі 572 347,90 грн, які були витрачені подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на придбання вищевказаного майна, були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї та не на її потреби, а для власного збагачення ОСОБА_2 ; у сумі 477 687,17 грн, 85 918,48 доларів США, 5 000 євро, розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках, використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї та не на її потреби, а для власного збагачення ОСОБА_2 ;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 7 017 997 грн, які були витрачені на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати право власності на 1/2 частину від грошових коштів у сумі 7 017 997 грн, витрачених на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка становить 3 508 998,50 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3 508 998,50 грн, яка становить 1/2 частину від грошових коштів у сумі 7 017 997 грн, витрачених на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який 08 жовтня 2005 року зареєстрований у Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 08 жовтня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 458; після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »;
- визнати право ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на право користування будинком АДРЕСА_1 шляхом їх вселення в даний будинок;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 10 199,20 грн, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів у розмірі 536,80 грн, з оплати висновку № 74/23 судового експерта ОСОБА_6 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості у розмірі 4 000 грн, оплати висновку № 77/23 судового експерта ОСОБА_6 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості у розмірі 4 000 грн, судовий збір за подання заяви про збільшення позовних вимог у сумі 2 861,74 грн, з оплати за складання Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром висновку № ЕД-19/104/23/21169-ТВ експертного дослідження від 28 червня 2023 року у сумі 4 588,80 грн, з оплати за складання ТОВ «Бюро незалежної судової експертизи України» висновку експерта № 10-07-01/2023 від 12 липня 2023 року у сумі 15 000 грн, судовий збір у сумі 2 147,20 грн (за 2 позовні вимоги при поданні заяви про зміну предмета або підстав позову), 536,80 грн судового збору, сплаченого 01 грудня 2023 року за подання заяви про забезпечення позову від 04 грудня 2023 року, 536,80 грн судового збору, сплаченого 14 грудня 2023 року за подання заяви про зміну предмета або підстав позову від 14 грудня 2023 року, з оплати за складання висновку експерта від 31 жовтня 2023 року № 03-10-01/2023 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Бюро незалежної судової експертизи України» у сумі 150 000 грн, з оплати витрат на правничу допомогу адвоката.

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Зустрічний позов заява ОСОБА_2 мотивовано тим, що за час перебування в шлюбі, сторонами було придбано автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020. 

ОСОБА_2 зазначив, що не користується вказаними автомобілями та вони перебувають в розпорядженні ОСОБА_1 , тому він вважає доцільним залишити ці автомобілі відповідачці за зустрічним позовом зі стягненням на його користь грошової компенсації, виходячи з вартості майна, яка визначена висновками транспортно-товарознавчих експертиз № 74/23 та № 77/23, складених судовим експертом Рейнюком О. В. на замовлення  ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив:
- визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008, автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; 
- визнати за ним та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині цих автомобілів; 
- стягнути з ОСОБА_1 на його користь 129 344,96 грн в якості грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008;
- стягнути з ОСОБА_1 на його користь 411 353,23 грн в якості грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_6 , рік випуску 2020;
- припинити його право власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначені автомобілі;
- стягнути з ОСОБА_1 на його користь судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 5 406,97 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:
- автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008;
- автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020;
- грошові кошти в розмірі 420 000 грн, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_7 ;
- грошові кошти в розмірі 2 000 євро, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_8 ;
- грошові кошти в розмірі 500 грн, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_9 ;
- газонокосарку AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW;
- обприскувач STIHL SR 450;
- аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW;
- телевізор LG 55NAN0866NA;
- тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M;
- панель управління CTC EcoLogic M;
- CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW;
- CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir
Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне спільне майно подружжя у рівних частинах:
- автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008;
- автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020;
- грошові кошти в розмірі 420 000 грн, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_7 ;
- грошові кошти в розмірі 2 000 євро, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_8 ;
- грошові кошти в розмірі 500 грн, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_9 ;
- газонокосарку AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW;
- обприскувач STIHL SR 450;
- аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW;
- телевізор LG 55NAN0866NA;
- тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M;
- панель управління CTC EcoLogic M;
- CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW;
- CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку наступного майна:
- автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008;
- автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020;
- газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW;
- обприскувача STIHL SR 450;
- аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW;
- телевізора LG 55NAN0866NA;
- теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M;
- панелі управління CTC EcoLogic M;
- CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW;
- CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в розмірі:
- 210 000 грн, які становлять 1/2 частки від 420 000 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_7 ;
- 1 000 євро, які становлять 1/2 частки від 2 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_8 ;
- 250 грн, які становлять 1/2 частки від 500 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_9 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку наступного майна:
- автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN- НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008;
- автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020;
- газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW;
- обприскувача STIHL SR 450;
- аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW;
- телевізора LG 55NAN0866NA;
- теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M;
- панелі управління CTC EcoLogic M;
- CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW;
- CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти в розмірі:
- 210 000 грн, які становлять 1/2 частки від 420 000 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_7 ;
- 1 000 євро, які становлять 1/2 частки від 2 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_8 ;
- 250 грн, які становлять 1/2 частки від 500 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_9 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі:
- 129 344,96 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008;
- 411 353,23 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020;
- 8 017,02 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW;
- 7 719,50 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки обприскувача STIHL SR 450;
- 5 362,09 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW;
- 11 257,11 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки телевізора LG 55NAN0866NA;
- 188 939,58 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M;
- 30 011,79 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки панелі управління CTC EcoLogic M;
- 8 227,33 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW;
- 9 729,28 грн, в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir;
- 210 000 грн, в якості компенсації 1/2 частки від 420 000 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_7 ;
- 1 000 євро, в якості компенсації 1/2 частки від 2 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_8 ;
- 250 грн, в якості компенсації 1/2 частки від 500 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_9 .
Після виплати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки: автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008 в розмірі 129 344,96 грн; автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL, Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_10 , рік випуску 2020 в розмірі 411 353,23 грн; газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW в розмірі 8 017,02 грн; обприскувача STIHL SR 450 в розмірі 7 719,50 грн; аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW в розмірі 5 362,09 грн; телевізора LG 55NAN0866NA в розмірі 11 257,11 грн; теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M в розмірі 188 939,58 грн; панелі управління CTC EcoLogic M в розмірі 30 011,79 грн; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW в розмірі 8 227,33 грн; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir в розмірі 9 729,28 грн, вирішено припинити право власності за ОСОБА_1 на дане майно та визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; газонокосарку AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувач STIHL SR 450; аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; телевізор LG 55NAN0866NA; тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M; панель управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який 08 жовтня 2005 року зареєстрований у Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 08 жовтня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №458.
Визнано право малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користування будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення його в даний будинок.
У задоволенні інших позовних ОСОБА_7 до ОСОБА_8 відмовлено.
У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 наступні судові витрати: 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову про розірвання шлюбу, що становить 536,80 грн.
Компенсовано ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету України 50% судового збору, що становить 536,80 грн, сплаченого позивачем при поданні позову про розірвання шлюбу.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що між сторонами припиненні сімейні відносини, спільного господарства вони не ведуть, між ними немає взаєморозуміння, у зв`язку з чим збереження сім`ї є неможливим. Відповідач за первісним позовом висловив згоду на розірвання шлюбу і сторони не заявили клопотань про надання часу на примирення. Тому позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Сторони не заперечували, що спірні транспортні засоби були придбані у період шлюбу, тобто вони є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Враховуючи, що позивачка за первісним позовом погодилася одержати від відповідача за первісним позовом компенсацію за належну їй частку автомобілів, суд дійшов до висновку, що вказані автомобілі підлягають поділу між сторонами у справі шляхом стягненням з ОСОБА_2 грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобілів на користь ОСОБА_1 .

Також за час шлюбу подружжям було придбано: газонокосарка AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувач STIHL SR 450; аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; телевізор LG 55NAN0866NA; тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M; панель управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir. З урахуванням інтересів кожної із сторін, суд вважав визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цього майна та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частку ринкової вартості вказаного майна, що в загальному розмірі становить 269 263,70 грн.

Щодо холодильника Bosch KGN39VW306, електричної духової шафи Teka HS 735 (EBON), газового двоконтурного котла Fondital ANTEA CTFS24, то суд зазначив, що вказане майно не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу, так як з договору дарування житлового будинку від 31 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. В., вбачається, що на момент дарування житлового будинку у ньому була наявна зазначена побутова техніка, яка належала матері відповідача за первісним позовом - ОСОБА_9 .

На виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2023 року про забезпечення доказів у справі № 212/3818/23 адвокатом Ратушною Р. П. 06 червня 2023 року отримано відповідь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» від 05 червня 2023 року № КНО-07.8.6/2473БТ, з якої вбачається, що на час подання позовної заяви ОСОБА_2 відкрито депозитний рахунок НОМЕР_7 з розміром вкладу 420 000 грн; НОМЕР_8 з розміром вкладу 2 000 євро; НОМЕР_9 з розміром вкладу 500 грн. Вказані грошові кошти підлягають поділу, натомість в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази в підтвердження факту наявності у подружжя на праві спільної сумісної власності грошових коштів у розмірі 477 687,17 грн, 85 918,48 доларів США, 5 000 євро, тому суд вважав безпідставним посилання позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 238 843,58 грн, які становлять 1/2 частки від 477 687,17 грн; 42 959,24 доларів США, які становлять 1/2 частки від 85 918,48 доларів США; 2 500 євро, які становлять 1/2 частки від 5 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк».

У матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося ОСОБА_9 . Натомість суд зазначив про відсутність будь-яких належних доказів, які свідчили б про використання спільних грошових коштів подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівництво цього домоволодіння.

Оскільки ОСОБА_2 є власником вказаного будинку та його малолітній син ОСОБА_4 був вселений у зазначений будинок у встановленому законом порядку, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод ОСОБА_4 з боку ОСОБА_2 у користуванні будинком шляхом вселення туди ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні спірним будинком шляхом вселення, суд виходив з недоведеності тих обставин, що неможливість користування спірним будинком, який на праві власності належить ОСОБА_2 , становить для неї індивідуальний та надмірний тягар, у неї відсутнє інше житло, будинок був єдиним її та дитини житлом, вона не має можливості наймати житло, а її потреба разом з дитиною у користуванні будинком, яким вона користувалася у зв`язку з проживанням однією сім`єю з відповідачем за первісним позовом, зумовлена гострою соціальною необхідністю.

У даній справі інтереси ОСОБА_2 як власника та користувача цього житла, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї ОСОБА_1 , в якої припинилися правові підстави користування чужим майном, та яка, забезпечена іншим житловим приміщенням.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р. П., про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 
- понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 554,22 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 536,80 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн;
- судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про зміну предмета або підстав позову від 14 грудня 2023 року в розмірі 536,80 грн;
- понесені витрати, пов`язані з оплатою висновку судового експерта № 74/23 ОСОБА_6 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості в розмірі 2 000 грн;
- понесені витрати, пов`язані з оплатою висновку судового експерта № 77/23 ОСОБА_6 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості в розмірі 2 000 грн;
- понесені витрати, пов`язані з оплатою за складання Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром висновку експертного дослідження від 28 червня 2023 року № ЕД-19/104/23/21169-ТВ в розмірі 2 294,40 грн;
- понесені витрати, пов`язані з оплатою за складання ТОВ «Бюро незалежної судової експертизи України» висновку експерта № 10-07-01/2023 від 12 липня 2023 року в розмірі 7 500 грн.
Вказано, що в решті вимог заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 94 200 грн є завищеним та неспівмірними зі складністю справи. При цьому, проаналізувавши матеріали справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 12 травня 2023 року, а також враховуючи кваліфікацію адвоката, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, суд вважав, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які поніс позивач за первісним позовом, підлягають відшкодуванню відповідачем за первісним позовом частково, а саме в розмірі 20 000 грн.

Також суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення, оскільки з резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року вбачається, що не вирішено в повному обсязі питання про судові витрати, що складаються із судового збору, а також - витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Ціна позову за вимогу про поділ майна подружжя при розірвані шлюбу в загальномурозмірі становила 2 538 419,64 грн (2 252 245,69 грн + 286 173,95 грн), тому судовий збір становить в загальному розмірі 10 913,74 грн (8 052 грн + 2 861,74 грн). При цьому ціна позову за задоволеними майновими вимогами становить 41,72925% від загальної суми позовних вимог (1 059 263,49 х 100/ 2 538 419,64). Отже, на ОСОБА_2 слід покласти - 41,72925%, а на ОСОБА_1 - 58,27075% судових витрат за майновими вимогами (100 - 41,72925 = 58,27075).

За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору за: вимогу про поділ майна подружжя при розірвані шлюбу в загальному розмірі 4 554,22 грн; вимогу про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя в розмірі 1 073,60 грн; подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн; подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн; подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 536,80 грн; подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн; подання заяви про зміну предмета або підстав позову від 14 грудня 2023 року в розмірі 536,80 грн.

Щодо вимог заяви в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1 073,60 грн, то це питання було вирішено судом під час ухвалення рішення 03 березня 2025 року, тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог заяви в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору за 2 позовні вимоги при поданні заяви про зміну предмета або підстав позову в розмірі 2 147,20 грн, то судом під час ухвалення рішення 03 березня 2025 року було відмовлено в цій частині, тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Висновки транспортно-товарознавчих експертиз № 74/23 та № 77/23 експерта Рейнюка О. В., висновок експертного дослідження від 28 червня 2023 року № ЕД-19/104/23/21169-ТВ, висновок експерта № 10-07-01/2023, бралися судом до уваги під час ухвалення рішення, тому суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 витрати, пов`язаних з їх проведенням.

Щодо відшкодування за рахунок ОСОБА_2 вартості послуг з оплати за складання висновку експерта ТОВ «Бюро незалежної судової експертизи України» за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2023 року № 03-10-01/2023 в розмірі 150 000 грн, суд зазначив, що ці витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р. П., на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року, задоволено частково.
Доповнено рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року абзацом наступного змісту: «після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »».
В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року залишено без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р. П., на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року, залишено без задоволення.
Додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції залишив поза увагою вимогу ОСОБА_1 про те, що після розірвання шлюбу вона просила суд залишити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », у зв`язку з чим рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року, слід доповнити абзацом наступного змісту: «після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »».

Разом з цим, вирішуючи спір в частині поділу майна подружжя та визнання права на користування будинком шляхом вселення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, апеляційний суд вважав, що рішення суду в частині поділу майна подружжя та визнання права на користування будинком шляхом вселення, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

26 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ратушна Р. П. подала до Верховного Суду через підсистему Електронний суд касаційну скаргу, а 15 липня 2025 року - уточнену касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року, додаткове рішення цього суду від 17 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Р. П. подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пунктів 1, 2 частини першої, пункту 1 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17-ц, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 756/14404/15-ц, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 369/9908/15-ц, від 26 червня 2020 року у справі № 309/1158/18, від 17 березня 2021 року у справі № 760/12035/16-ц, від 21 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19, від 12 січня 2022 року у справі № 334/4599/20, від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20, від 10 червня 2022 року у справі № 554/856/20, від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 200/13300/16, від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 09 квітня 2025 року у справі № 569/7279/18, у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, а також - не дослідили зібрані у справі докази. Крім того, в апеляційному суді справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, так як в ухваленні судового рішення апеляційного суду брали участь судді, яким було заявлено відвід, однак судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ змінено найменування Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

06 жовтня 2025 року справа № 212/4159/23 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Р. П. мотивована тим, що визнаючи права малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користування будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення його в даний будинок, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статті 141, статті 157, частини другої статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), частини третьої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не з`ясували думку малолітнього ОСОБА_4 про те, чи бажає він проживати з батьком у будинку. Батько малолітньої дитини працює та проживає у місті Кам`янське, а не у місті Кривий Ріг, тому малолітня дитина у віці одинадцять років проживала би у будинку одна. 

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання права користування ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 , шляхом їх вселення в даний будинок, судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано статті 7, 50, 64, 150, 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), частину першу статті 401, частину першу статті 402, статті 405, 406, 317, частину першу та другу статі 319, частину першу статті 383, статтю 391, пункт 2 частини першої статті 395, статтю 396, пункт 6 статті 3 ЦК України, статтю 47 Конституції України, статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статтю 3 СК України. Дана позовна вимога обґрунтовувалася тим, що будинок будувався за спільні кошти позивача та відповідача у період шлюбу, що відповідач примусово виселив позивача з даного будинку 26 листопада 2023 року у період перебування з ним у шлюбі, однак виселення з будинку власником можливе лише за рішенням суду. Позивач з відповідачем та двома спільними дітьми проживали в цьому будинку з 31 грудня 2019 року, що підтверджується доказами, наданими позивачем, показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , батьком відповідача - ОСОБА_14 , та не заперечувалося самим відповідачем. Отже у випадку, якщо б в ньому залишилася проживати позивач, то права відповідача не були б порушені, адже проживання ніяким чином не впливає на право власності відповідача.

На дату звернення до суду з позовом 09 червня 2023 року на депозитному рахунку відповідача знаходився вклад у сумі: 9 935 доларів США зі строком дії 24 жовтня 2023 року, однак відповідач зняв кошти з депозитного рахунку після подачі позовної заяви до суду та використав його не в інтересах сім`ї. Доказів протилежного ним не надано, зокрема, й на що ним використано 9 935 доларів США. Інші вклади використовувалися відповідачем також не в інтересах сім`ї, а на будівництво будинку та придбання майна в цей будинок, право власності на який 24 січня 2020 року було оформлено на його матір, а 31 січня 2020 року перейшло до відповідача шляхом укладання договору дарування.

Крім того, висновки судів про скасування заходів забезпечення позову, вжитих 07 грудня 2023 року, зроблено з порушенням вимог частини першої статті 81, частин першої, другої статті 149, частин першої, третьої статті 150, частини сьомої статті 158 ЦПК України, оскільки існують обґрунтовані сумніви виконання ОСОБА_2 рішення суду в цій справі.

Також суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують, що будинок АДРЕСА_1 будувався за спільні кошти подружжя ОСОБА_15 , а саме: відповіді Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» від 05 червня 2023 року № КНО-07.8.6/2473БТ про укладення ОСОБА_2 у 2014 році договорів депозитних вкладів, які є закритими; технічному паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 03 вересня 2019 року; розписці ОСОБА_1 від 12 травня 2014 року про отримання у борг грошових коштів від ОСОБА_13 ; розписці ОСОБА_13 від 02 жовтня 2023 року про повернення ОСОБА_1 грошових коштів; показам свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . При цьому суди не врахували, що свідок ОСОБА_14 , який є батьком ОСОБА_2 , надав неправдиві покази та жодним чином не довів, що він з дружиною будував будинок за власні кошти, як не довів, що в них були грошові кошти на будівництво будинку.

Зменшуючи стягнення витрат на правничу допомогу адвоката з 94 200 грн до 20 000 грн, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не зазначив підстав для їх зменшення та не врахував умови договору про надання правничої допомоги від 12 травня 2023 року, акт приймання-передачі правничої допомоги від 07 березня 2025 року, укладені між ОСОБА_1 та адвокатом Ратушною Р. П., обсяг наданої правничої допомоги, докази її надання, складність справи, ціну позову, час, витрачений на її надання, період її надання, реальність понесених витрат. При цьому клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Загрійчук Д. К. про зменшення суми судових витрат є необґрунтованим та обмеженим загальними фразами без жодної конкретизації, і суд першої інстанції на нього не посилався.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Загрійчук Д. К. подала до Верховного Суду через підсистему Електронний Суд відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення- без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 жовтня 2005 року ОСОБА_16 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 .

Після реєстрації шлюбу позивачка за первісним позовом « ОСОБА_5 » змінила прізвище на « ОСОБА_15 ».

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_13 .

Під час шлюбу сторони набули транспортні засоби: автомобіль марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008; автомобіль марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_10 , рік випуску 2020.

Згідно висновку № 74/23 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості, складеного 22 травня 2023 року судовим експертом Рейнюком О. В., ринкова вартість автомобіля марки НYUNDAI модель ЕLANTRA, тип легковий Седан-В, номер шасі ( НОМЕР_1 , paми) VIN НОМЕР_2 , чорний колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2008 становить 258 689,93 грн.

Відповідно до висновку № 77/23 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості, складеного 30 травня 2023 року судовим експертом Рейнюком О. В., ринкова, ринкова вартість автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020 становить 822 706,47 грн.

Сторони не заперечували того факту, що вказані транспортні засоби були придбані у період шлюбу. Тобто, вищезазначені автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 

За час шлюбу подружжям ОСОБА_15 було придбано також: газонокосарка AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW; обприскувач STIHL SR 450; аератор бензиновий AL-KO CC 38 P, 1,3 kW; телевізор LG 55NAN0866NA; тепловий насос повітря-вода CTC CombiAir 16M; панель управління CTC EcoLogic M; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir, які визнані судом першої інстанції спільним сумісним майном подружжя та розподілено між сторонами з виплатою ОСОБА_1 компенсації 1/2 частини вказаного майна. 

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку експертного дослідження Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28 червня 2023 року № ЕД-19/104/23/21169-ТВ ринкова вартість станом на 28 червня 2023 року: газонокосарки AL-KO 46.9 SP-H, 2,7 kW, придбаної у 2019 році складає 16 034,03 грн; обприскувача STIHL SR 450, придбаного у 2020 році, складає 15 439 грн; аератора бензинового AL-KO CC 38 P, 1,3 kW, придбаного у 2021 році, складає 10 724,18 грн; телевізора LG 55NAN0866NA, придбаного у 2020 році, складає 22 514,21 грн.

Висновком судового експерта від 12 липня 2023 року ТОВ «Бюро незалежної судової експертизи України» № 10-07-01/2023 визначена ринкова вартість: теплового насосу повітря-вода CTC CombiAir 16M, придбаного у 2022 році, який знаходиться робочому стані, яка складає 377 879,16 грн; панелі управління CTC EcoLogic M, придбаного у 2022 році, який знаходиться робочому стані, яка складає 60 023,58 грн; CTC Laddpump 25/85-130 14-20 kW, придбаного у 2022 році, який знаходиться робочому стані, яка складає 16 454,65 грн; CTC Condensate drain 3m Кабель для зливу конденсату 3м для CombiAir, придбаного у 2022 році, який знаходиться робочому стані, яка складає 19 458,56 грн.

За відомостями, наданими Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», на ім`я ОСОБА_2 були відкриті депозитні рахунки: 
- за договором № 315131871 від 23 травня 2023 року, рахунок № НОМЕР_7 , валюта UAN, розмір вкладу 420 000, стан рахунку - відкритий; 
- за договором № 314391082 від 23 квітня 2023 року, рахунок № НОМЕР_14 , валюта USD, розмір вкладу 9 935, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 314243276 від 21 квітня 2023 року, рахунок № НОМЕР_15 , валюта UAN, розмір вкладу 0, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 314339163 від 21 квітня 2023 року, рахунок № НОМЕР_8 , валюта EUR, розмір вкладу 2 000, стан рахунку - відкритий; 
- за договором № 313449585 від 24 березня 2023 року, рахунок № НОМЕР_9 , валюта UAN, розмір вкладу 500, стан рахунку - відкритий; 
- за договором № 313749118 від 24 березня 2023 року, рахунок № НОМЕР_16 , валюта USD, розмір вкладу 9 900, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 312678764 від 07 лютого 2023 року, рахунок № НОМЕР_17 , валюта EUR, розмір вкладу 1 000, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 312058924 від 06 січня 2023 року, рахунок № НОМЕР_18 , валюта EUR, розмір вкладу 1 500, стан рахунку - закритий; 
- за договором №311490658 від 07 грудня 2022 року, рахунок № НОМЕР_16 , валюта EUR, розмір вкладу 100, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 311490672 від 07 грудня 2022 року, рахунок № НОМЕР_19 , валюта EUR, розмір вкладу 400, стан рахунку - закритий; 
- за договором №309725033 від 23 вересня 2022 року, рахунок № НОМЕР_20 , валюта USD, розмір вкладу 9 930, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 303254763 від 05 березня 2022 року, рахунок № НОМЕР_21 , валюта UAN, розмір вкладу 55 000, стан рахунку - закритий;
- за договором № 294425753 від 01 квітня 2021 року, рахунок № НОМЕР_22 , валюта USD, розмір вкладу 0, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 294087321 від 20 березня 2021 року, рахунок № НОМЕР_23 , валюта USD, розмір вкладу 11 009, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 289446740 від 18 вересня 2020 року, рахунок № НОМЕР_24 , валюта USD, розмір вкладу 10 000, стан рахунку - закритий; 
- за договором №289216133 від 08 вересня 2020 року, рахунок № НОМЕР_25 , валюта USD, розмір вкладу 9 000, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 287263176 від 15 червня 2020 року, рахунок № НОМЕР_26 , валюта USD, розмір вкладу 10 000, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 28049166 від 17 квітня 2014 року, рахунок № НОМЕР_27 , валюта UAN, розмір вкладу 1 687,17, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 27804526 від 31 березня 2014 року, рахунок № НОМЕР_28 , валюта USD, розмір вкладу 8 044,49, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 27393396 від 27 лютого 2014 року, рахунок № НОМЕР_29 , валюта UAN, розмір вкладу 500, стан рахунку - закритий; 
- за договором № 27393536 від 27 лютого 2014 року, рахунок № НОМЕР_30 , валюта USD, розмір вкладу 8 000, стан рахунку - закритий.

Депозитний договір № 287263176 від 15 червня 2020 року був укладений на вклад в розмірі 10 000 доларів США зі строком по 14 вересня 2020 року включно. Після закінчення терміну дії договору з умовами якого грошові кошти були повернуті відповідачу на поточний рахунок у доларах США, які відповідач 18 вересня 2020 року шляхом безготівкового перерахування (без фізичного зняття) розмістив на новий депозитний вклад згідно договору № 289446740 від 18 вересня 2020 року, що підтверджується випискою з поточного рахунку відповідача.

Депозитний договір № 289216133 від 08 вересня 2020 року та депозитний договір № 289446740 від 18 вересня 2020 року були укладені на вклади в розмірі 9 000 доларів США та 10 000 доларів США, які 09 жовтня 2020 року та 12 жовтня 2020 року шляхом дострокового розірвання було повернуто та перераховано для продажу валюти, що підтверджується випискою з поточного рахунку відповідача.

Депозитний договір № 294087321 від 20 березня 2021 року було укладено на вклад в розмірі 7 009 доларів США, який 21 червня 2021 року поповнено на суму 2 000 доларів США, 19 листопада 2021 року поповнено на суму 1 000 доларів США, 07 січня 2022 року поповнено на суму 1 000 доларів США, а 23 вересня 2022 року кошти в сумі 11 009 доларів США були повернуті на поточний рахунок відповідача та в подальшому в розмірі 11 000 доларів США розміщено та перераховано на новий депозитний договір № 309725033 від 23 вересня 2022 року без фізичного зняття коштів, що підтверджується банківською випискою з поточного рахунку відповідача та випискою за операціями за період з 20 березня 2021 року по 17 липня 2023 року за депозитним договором № 294087321.

Депозитний договір № 309725033 від 23 вересня 2022 року було укладено на вклад в розмірі 11 000 доларів США, які в подальшому частково були зняті та після закінчення терміну дії договору 24 березня 2023 року повернуто на поточний рахунок в розмірі 9 900 доларів США та розміщено на депозитний договір № 313749118 від 24 березня 2023 року без фізичного зняття коштів, що підтверджується банківською випискою з поточного рахунку відповідача та випискою за операціями за період з 23 вересня 2022 року по 17 липня 2023 року за депозитним договором № 309725033.

Депозитний договір № 313749118 від 24 березня 2023 року було укладено на вклад в розмірі 9 900 доларів США, які в подальшому повернуті відповідачу на поточний рахунок в розмірі 9 935 доларів США та шляхом безготівкового перерахування (без фізичного зняття) розміщено на новий депозитний вклад згідно договору № 314391082 від 24 березня 2023 року, що підтверджується банківською випискою з поточного рахунку відповідача та випискою за операціями за період з 24 березня 2023 року по 17 липня 2023 року за депозитним договором № 313749118.

Депозитний договір № 313749118 від 24 березня 2023 року було укладено на вклад в розмірі 9 935 доларів США, які після закінчення терміну дії договору повернуті відповідачу на поточний рахунок та зняті.

Депозитні договори № 311490672 від 07 грудня 2022 року, № 311490658 від 07 грудня 2022 року, № 312058924 від 06 січня 2023 року, № 312678764 від 07 лютого 2023 року були розміщені на вклади в розмірі 400; 100; 1 500; 1000 євро, які 09 травня 2023 року були фізично зняті з поточного рахунку.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження факту наявності у подружжя на праві спільної сумісної власності грошових коштів у розмірі 477 687,17 грн, 85 918,48 доларів США, 5 000 євро, які підлягають поділу в судовому порядку.

Залишок на банківському рахунку ОСОБА_2 складає у гривнях загалом 420 500 грн та в євро загалом - 2 000 євро, отже суди дійшли висновку про те, що поділу підлягають саме вказані грошові кошти, що сторонами не оскаржено.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 4920, ОСОБА_17 передала у власність ОСОБА_9 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1211000000:04:201:0021).

Також, згідно з копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіла Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 4917, ОСОБА_17 передала у власність ОСОБА_9 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1211000000:04.201:0020).

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП181193372030, виданої відділом з питань архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради 03 грудня 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А. як державним реєстратором прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 січня 2020 року за номером запису про право власності: 35175992; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2014844112110, право власності було оформлено на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В проекті ПП «РОМ-ПРОЕКТ» «Індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_3 », замовником вказана ОСОБА_9 .

У матеріалах справи міститься також повідомлення № ДП06212067497 від 03 травня 2012 року про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, згідно з яким проектна документація затверджена замовником ОСОБА_9 , вказано інформацію про генерального підрядника - господарчим засобом, що свідчить про те, що роботи виконували власними силами і засобами. Відповідальним за виконання робіт є ОСОБА_9 .

Переліком документів, необхідних для приймання в експлуатацію житлового будинку і укладання договору на постачання газу в АТ «Криворіжгаз», актом приймання виконаних № 204 за 2013 рік «Влаштування газового лічильника», Листом АТ «Криворіжгаз» № 51/7842 від 09 жовтня 2014 року на ім`я ОСОБА_9 , копією паспорту на лічильника газу, актом приймання газового обліку, актом приймання в експлуатацію газифікованого об`єкту, підтверджується, що замовником послуг АТ «Криворіжгаз» є ОСОБА_9 .

Копією витягу з рішення № 289 від 19 червня 2019 року щодо присвоєння об`єктам поштової адреси та додатком до рішення виконкому районної у місті ради, а саме житловому будинку по АДРЕСА_1 , підтверджується, що за вказаним рішенням зверталась ОСОБА_9 .

Місце проживання ОСОБА_9 зареєстровано за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 виготовлений 03 вересня 2019 року на замовлення ОСОБА_9 .

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що будівництво будинку здійснювалося ОСОБА_9 .

На підставі договору дарування житлового будинку від 31 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., право приватної власності на будинок АДРЕСА_1 набув ОСОБА_2 .

Зі змісту вказаного договору судом першої інстанції було встановлено, що на момент дарування житлового будинку у ньому була наявна побутова техніка, яка належала матері відповідача за первісним позовом - ОСОБА_9 , а саме: холодильник Bosch KGN39VW306, придбаний у 2017 році; електрична духова шафа Teka HS 735 (EBON), придбана у 2015 році; газовий двоконтурний котел Fondital ANTEA CTFS24, придбаний у 2015 році. Тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що вказане майно не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Докази використання грошових коштів на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_9 за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 411 ЦПК України передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Р. П. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом касаційної скарги судові рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом переглядаються лише в означеній частині.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині, додаткове рішення місцевого суду та судове рішення апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (частини перша, друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених у статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій перевірили доводи позивача за первісним позовом щодо визнання спільним сумісним майном подружжя холодильника Bosch KGN39VW306, електричної духової шафи Teka HS 735 (EBON), газового двоконтурного котла FonditaI ANTEA CTFS24, та встановили, що згідно договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 31 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. В., на момент дарування житлового будинку у ньому була наявна побутова техніка, яка належала матері відповідача за первісним позовом ОСОБА_9 . Тому суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що вказане майно не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Також, дослідивши наявні в матеріалах справи копії договорів від 23 листопада 2011 року купівлі-продажу земельних ділянок, за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери 1211000000:04:201:0021 та 1211000000:04.201:0020), декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ДП181193372030, видану відділом з питань архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради 03 грудня 2019 року, проєкт ПП «РОМ-ПРОЕКТ» «Індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_3 », повідомлення № ДП06212067497 від 03 травня 2012 року про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, інші документи, необхідні для приймання в експлуатацію житлового будинку, а також копію витягу з рішення № 289 від 19 червня 2019 року щодо присвоєння об`єктам поштової адреси та технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 03 вересня 2019 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що будівництво будинку здійснювалося ОСОБА_9 .

Разом з цим, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які б свідчили про використання грошових коштів на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_9 , за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то правильним є також висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ грошових коштів у сумі 7 017 997 грн, які були витрачені на будівництво будівель та споруд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 61 СК України грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що під час шлюбу з відповідачем ним були розміщені на депозитних рахунках в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» грошові кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивачка просила визнати за нею право власності на грошові кошти у розмірі 238 843,58 грн, які становлять 1/2 частки від 477 687,17 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках; 42 959,24 доларів США, які становлять 1/2 частки від 85 918,48 доларів США, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках, 2 500 євро, які становлять 1/2 частки від 5 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитних рахунках.

Судом першої інстанції встановлено, що на дату звернення ОСОБА_1 до суду з позовом залишок на банківських рахунках ОСОБА_2 складає у гривнях загалом суму 420 500 грн та в євро загалом суму 2 000 євро.

При цьому суд виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що грошові кошти, які були повернуті відповідачу після закінчення терміну дії договорів, їх дострокового розірвання, розміщалися відповідачем на нові депозитні вклади, а також використовувалися відповідачем в інтересах сім`ї, зокрема відповідачем за первісним позовом було надано договір купівлі автомобіля марки ТОYОТА модель CAMRY, тип легковий - загальний/ CAR GENERAL - Седан В, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_4 , коричневий колір, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020; копію договору про навчання; платіжну інструкцію в іноземній валюті № KR 57158; копію довідки KR 5-50/4/29 від 23 травня 2023 року про внесок на вкладний рахунок ОСОБА_3 для забезпечення потреб страхового внеску під час перебування її на території Чеської Республіки. ОСОБА_3 є донькою подружжя ОСОБА_15 , тому витрачені кошти на її навчання спростовують факт використання коштів не в інтересах сім`ї та підтверджують факт використання грошових коштів в інтересах сім`ї. Також суд погодився з доводами відповідача за первісним позовом про те, що грошові кошти на розрахунки оплати оренди квартири, комунальних платежів, придбання їжі, побутової техніки, одягу, оплата навчання доньки, належне технічне утримання автомобілів також використовувались в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 наявності у подружжя на праві спільної сумісної власності грошових коштів у розмірі 477 687,17 грн, 85 918,48 доларів США, 5 000 євро, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнав за нею право власності на грошові кошти в розмірі: 210 000 грн, які становлять 1/2 частки від 420 000 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_31 ; 1 000 євро, які становлять 1/2 частки від 2 000 євро, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_8 ; 250 грн, які становлять 1/2 частки від 500 грн, розміщених ОСОБА_2 на депозитному рахунку № НОМЕР_9 .

Доводи касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано статті 7, 50, 64, 150, 156 Житлового кодексу України, частину першу статті 401, частину першу статті 402, статті 405, 406, 317, частину першу та другу статі 319, частину першу статті 383, статтю 391, пункт 2 частини першої статті 395, статтю 396, пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України, статтю 47 Конституції України, статтю 8 Конвенції, статтю 3 СК України та відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання права користування ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 , шляхом їх вселення в даний будинок, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Конституція України передбачає як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК України (тут і далі в редакції, чинній на час вирішення спору судами) було передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правовідносини із користування чужим майном врегульовані зокрема статтями 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України зазначено, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

З порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15 (провадження № 6-13113цс16) та у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справах № 695/2427/16 (провадження № 61-29520св18) і № 523/12186/13 (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Отже, під час вирішення питання про припинення права користування члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів сторін.

У статті 8 Конвенції передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції передбачає право на повагу до житла особи. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути безпідставно виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, визначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосувався якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» («McCann v. the United Kingdom»), заява № 19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, пункт 47).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, пункт 56). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, пункт 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (пункт 60 згаданого рішення у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», пункт 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» («Cosic v. Croatia»), заява № 28261/06, пункти 21-23; рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» («Paulic v. Croatia»), заява № 3572/06, пункти 42-45).

Відсутність обґрунтування у судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги під час вирішення питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення у справі «Беєлер проти Італії» («Beyeler v. Italy»), заява № 33202/96, пункт 110, ECHR 2000-I).

Отже, навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зазначено, що Конвенція у статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять майнову цінність. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен приводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 . Також ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна.

Згідно з наданим позивачем за первісним позовом до суду першої інстанції актом від 01 квітня 2024 року вона проживає з 26 листопада 2023 року у буд. АДРЕСА_6 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_18 . 

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 не довела, що неможливість користування спірним будинком, який на праві власності належить ОСОБА_2 , становить для неї індивідуальний та надмірний тягар, у неї відсутнє інше житло, будинок був єдиним її та дитини житлом, вона не має можливості наймати житло, а її потреба разом з дитиною у користуванні будинком, яким вона користувалася у зв`язку з проживанням однією сім`єю з відповідачем за первісним позовом, зумовлена гострою соціальною необхідністю.

За таких обставин, правильно оцінивши баланс конкуруючих інтересів власника будинку та його колишньої дружини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права користування будинком АДРЕСА_1 шляхом її вселення в даний будинок.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а саме частини першої статті 81, частин першої, другої статті 149, частин першої, третьої статті 150, частини сьомої статті 158 ЦПК України скасував вжиті ним 07 грудня 2023 року заходи забезпечення позову, є необґрунтованими з огляду на таке.
Частинами дев`ятою-десятою статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року, з урахуванням ухвали цього суду від 11 грудня 2023 року про виправлення описки, заяву представника позивача - адвоката Ратушної Р. П. про забезпечення позову задоволено.
Заборонено будь-яким особам здійснювати відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 293,2 кв. м, житловою площею 121 кв. м (вчиняти будь-які дії, пов`язані з переходом права власності даного будинку до іншої особи), який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 передати на відповідальне зберігання ОСОБА_18 автомобіль HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_5 , разом зі свідоцтвами про реєстрацію зазначених транспортних засобів та ключів від них шляхом транспортування даних автомобілів за адресою: Дніпропетровська область, селище Софіївка, вулиця Затишна, 8, та підписання акту приймання-передачі автомобілів з ОСОБА_18 у строк десять днів з дати постановлення Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу ухвали про забезпечення позову.
Зобов`язано ОСОБА_2 підписати акт приймання-передачі автомобілів з ОСОБА_18 , здійснити передачу свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та ключів від них ОСОБА_18 у присутності представників Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).
Накладено арешт на все майно, яке знаходиться в житловому будинку та літній кухні, Б за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 293,2 кв. м, житловою площею 121 кв. м, шляхом здійснення його опису, окрім предметів щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб (посуд, постільна білизна, засоби гігієни), речей індивідуального користування (одяг, взуття, всі дитячі речі) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , задля чого зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про забезпечення позову Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надати доступ представникам Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) до житлового будинку та літньої кухні, Б за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_2 на протязі десяти днів з дати винесення ухвали про забезпечення позову Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу дозволити ОСОБА_1 в присутності представників Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) забрати в житловому будинку та літній кухні, Б по адресі: АДРЕСА_1 предмети щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб (посуд, постільна білизна, засоби гігієни), речей індивідуального користування (одяг, взуття) ОСОБА_1 , а також майно, яке належить їй на праві особистої приватної власності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Козіна Н. В. задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. Заяву позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р. П., про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2024 року в частині вирішення вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження належного йому житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 скасовано та залишено в цій частині в силі ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2024 року залишено без змін.

Таким чином, оскільки після перегляду справи судом касаційної інстанції, залишилися чинними лише заходи забезпечення позову щодо заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження належного йому житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак за наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що цей житловий будинок не є спільним майном подружжя, у зв`язку з чим відмовив у його поділі, то підстави для забезпечення позову відпали.

Крім того, незважаючи на скасування рішенням суду від 03 березня 2025 рокувжитих 07 грудня 2023 року заходів забезпечення позову, вони зберігали свою дію до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, тобто до прийняття постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції (у незміненій після апеляційного перегляду частині) та апеляційний суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17-ц, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 756/14404/15-ц, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 369/9908/15-ц, від 26 червня 2020 року у справі № 309/1158/18, від 17 березня 2021 року у справі № 760/12035/16-ц, від 21 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19, від 12 січня 2022 року у справі № 334/4599/20, від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20, від 10 червня 2022 року у справі № 554/856/20, від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 200/13300/16, від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 09 квітня 2025 року у справі № 569/7279/18, у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16 є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Р. П. про те, що відмовивши в задоволенні її заяви про відвід суддів, апеляційний суд порушив норми процесуального права, є безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як на підставу скасування постанови апеляційного суду представник  ОСОБА_1 - адвокат Ратушна Р. П. послалася на те, що під час визначення складу колегії суддів для розгляду справи порушено приписи Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яке погоджено Наказом Державної судової адміністрації України № 529 від 29 листопада 2024 року, затверджене Рішенням Ради суддів України 11 листопада 2024 року, оскільки суддя Зубакова В. П., станом на 19 березня 2025 року (дата складання протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду): зайнятість згідно табелю (заборона призначення перед «Відрядження тривале»).

Крім того, апеляційний перегляд справи було здійснено суддями Бондар Я. М. та Зубакова В. П., які приймали участь у розгляді даної справи, за наслідком якого 12 січня 2024 року Дніпровським апеляційним судом скасовано ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р. П., про забезпечення позову.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із функціонуванням автоматизованої системи документообігу суду, здійснюється Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, яке затверджено Наказом Державної судової адміністрації України № 529 від 29 листопада 2024 року, яке затверджено Рішенням Ради суддів України 11 листопада 2024 року.

Відповідно підпункту 2.3.2. Положення про автоматизовану систему документообігу суддів визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням.

Згідно підпункту 2.3.4 Положення автоматизований розподіл судових справ здійснюється в автоматизованій системі за такими правилами: із загального списку суддів визначаються судді, які мають повноваження та відповідну спеціалізацію (за наявності) щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу; для суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється розрахунок коефіцієнтів навантаження; із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу з урахуванням визначених автоматизованою системою коефіцієнтів навантаження здійснюється визначення судді для розгляду конкретної судової справи за принципом випадковості.

Підпунктом 2.3.5 Положення автоматизований розподіл судових справ передбачено, що визначення суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється згідно з вимогами підпункту 2.3.3 пункту 2.3 цього Положення, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, а також з урахуванням дотримання правил поєднання судових справ.

Відповідно підпункту 2.3.9 Положення здійснення автоматизованого розподілу судових справ без урахування правил, зазначених у підпункті 2.3.4 пункту 2.3 цього Положення, не допускається.

Згідно підпункту 2.3.15 Положення збори суддів відповідного суду мають право визначати необхідність врахування при розрахунку коефіцієнта навантаження судді на момент автоматизованого розподілу судової справи днів, у які не розподіляються щодо конкретного судді судові справи.

Загальними зборами суддів Дніпровського апеляційного суду 18 липня 2019 року (з наступними змінами, з урахуванням норм Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджено Засади використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджено склад постійних колегій суддів цивільних та кримінальної палат, а також спеціалізацію.

Згідно з пунктом 2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, окрім загальних положень, визначено окремі правила здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Відповідно пункту 2.5.Засад визначено, що під час автоматизованого розподілу справ між суддями дані табелю робочого часу та дні обмеження перед відпусткою для учасників колегії не враховуються.

Отже, посилання заявника на порушення Положення про автоматизовану систему документообігу суду під час розподілу судової справи № 212/4159/23 між суддями Дніпровського апеляційного суду, що відображено в протоколі автоматизованого розподілу справи між суддями від 19 березня 2025 року, є безпідставним.

Крім того, наведені заявником обставини щодо перегляду в апеляційному порядку ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року, не дають підстав вважати, що судді Зубакова В. П. та Бондар Я.М. не могли брати участь у розгляді справи в порядку статті 37 ЦПК України, оскільки в розумінні цієї норми недопустимість повторної участі судді в розгляді справи в суді апеляційної інстанції передбачає участь судді в розгляді справи за апеляційною скаргою на рішення суду, ухвалене по суті заявлених вимог, тобто на остаточне судове рішення у спорі.

Постанова Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2024 рокуне є остаточним судовим рішенням по суті заявлених вимог, тобто не є судовим рішенням, яким вирішено спір, тому передбачені статтею 37 ЦПК України заборони у даному випадку у зв`язку з розглядом суддями Зубаковою В. П. та Бондар Я.М. апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року відсутні.

Отже, підстави для визнання відводу обґрунтованим відсутні, тому аргументи представника  ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Р. П. про необхідність скасування постанови апеляційного суду згідно з пунктом 2 частини першої статті 411 ЦПК України є неспроможними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди -у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

У справі, яка переглядається, в суді першої інстанції ОСОБА_1 визначено обсяг понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 94 200 грн.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката до суду першої інстанції було подано: акт приймання-передачі правничої допомоги від 07 березня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 12 травня 2023 року; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3024562254.1 від 31 травня 2023 року на суму 6 000 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3042595562.1 від 12 червня 2023 року на суму 1 200 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3042593499.1 від 12 червня 2023 року на суму 12 000 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3108361894.1 від 20 липня 2023 року на суму 9 400 грн; квитанцію до платіжної інструкції суму 10 000 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3319294373.1 від 21 листопада 2023 року на суму 25 000 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3371449279.1 від 20 грудня 2023 року на суму 17 000 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.3510453676 від 05 березня 2024 року на суму 7 200 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.4133388753.1 від 15 січня 2025 року на суму 1 700 грн; квитанцію до платіжної інструкції № 1.91076799.1 від 06 лютого 2025 року на суму 3 000 грн; платіжну інструкцію № @2PL299101 від 15 січня 2025 на суму 1 700 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд першої інстанції взяв до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 12 травня 2023 року, кваліфікацію адвоката, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значення справи для сторони.

При цьому місцевий суд належним чином оцінив надані стороною позивача за первісним позовом докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а також врахував заперечення відповідача за первісним позовом на заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, встановивши, що визначений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 94 200 грн є завищеним і не відповідає критеріям реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, оскільки за наслідками розгляду справи рішенням суду первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині, а також додаткове рішення цього судута постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Руслани Павлівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року в незміненій після апеляційного перегляду частині, додаткове рішення цього суду від 17 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович