| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/10345/24 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 липня 2024 року № 0108210707 про застосування фінансових санкцій на суму 336 051,50 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що зафіксовані актом перевірки порушення вимог Закону № 265/95-ВР позивачем не спростовані, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ДПС України безпідставно залишила його скаргу без розгляду через відсутність довіреності, оскільки ця підстава не передбачена вичерпним переліком пункту 56.7 статті 56 Податкового кодексу України, а тому в силу пункту 56.9 цього Кодексу скарга вважається повністю задоволеною на його користь з 18 вересня 2024 року. Скаржник наголошує на відсутності у законодавстві відповідальності за невідображення у фіскальному чеку саме цифрового значення штрихового коду акцизної марки, зазначаючи, що марки старого зразка (від 01 липня 2015 року) фізично його не містять, а контролюючий орган не розмежував реалізацію алкоголю за видами марок і ґрунтував висновки лише на даних системи обліку РРО, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 16 травня 2024 року у справі № 520/4564/23. Крім того, апелянт вказує на неправомірне застосування штрафної санкції в розмірі 150 відсотків за відсутності доведеної повторності, протиправність призначення фактичної перевірки через відсутність конкретної фактичної підстави в наказі від 13 червня 2024 року № 1387-п (посилання лише на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПКУ), недопустимість акта перевірки як неподобаного доказу та порушення строків прийняття податкового повідомлення-рішення. На думку скаржника, суд першої інстанції не дослідив і не оцінив усі наведені доводи, чим порушив статті 242, 246 КАС України та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Головне управління ДПС у Черкаській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає наступне.
Спірне податкове повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Черкаській області прийняло за наслідками фактичної перевірки, проведеної на підставі наказу від 13 червня 2024 року № 1387-п, за результатами якої складено акт перевірки. Перевіркою зафіксовано порушення позивачем пунктів 1, 2 та 11 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР, оскільки при роздрібній торгівлі алкогольними напоями позивач видавав розрахункові документи (фіскальні чеки), у яких відсутнє цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, на загальну суму реалізованих товарів 220 668,00 грн, а також проводив розрахункові операції без використання режиму програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД. На підставі пункту 1 статті 17 цього Закону до позивача застосовано санкцію в розмірі 101,00 грн (100 відсотків вартості товарів, проданих з порушенням, вчиненим уперше) та 330 850,50 грн (150 відсотків вартості товарів, проданих з порушеннями, за кожне наступне вчинене порушення).
Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, подавши 14 серпня 2024 року скаргу до Державної податкової служби України, яку остання отримала 28 серпня 2024 року. 
Рішенням від 09 вересня 2024 року Державна податкова служба України залишила скаргу без розгляду з огляду на непідтвердження повноважень представника (відсутність довіреності).
Стосовно доводів про протиправність призначення фактичної перевірки колегія суддів виходить з того, що відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться за наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства у сфері здійснення розрахункових операцій, обігу підакцизних товарів та наявності відповідних дозвільних документів. Саме наявність такої інформації є фактичною підставою для призначення перевірки. Підставою для прийняття наказу № 1387-п стала інформація про можливі порушення (доповідна записка контролюючого органу, лист Громадської спілки "Фонд "Українська рада бізнесу"" від 22 травня 2024 року № 584, дані системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій), а тому посилання у наказі на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу є мінімально достатнім; при цьому закон не вимагає зазначати в наказі конкретну норму, яку порушив платник.
У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зазначив, що підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України достатньою мірою розкриває як правову, так і фактичну підставу для призначення фактичної перевірки. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 120/11036/23 та від 19 травня 2026 року у справі № 380/14185/24.
Крім того, у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки; при цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу. Позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, а вад призначення, які вплинули б на правильність зафіксованих в акті висновків, не встановлено. Відмова позивача від підписання акта перевірки, що зафіксована в самому акті, не спростовує його змісту та не впливає на чинність прийнятого податкового повідомлення-рішення, а недотримання строку, передбаченого пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, не є самостійною та безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, оскільки не стосується суті виявленого порушення. А отже, доводи апелянта про протиправність перевірки є необґрунтованими.
Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати розрахунковий документ встановленої форми та змісту. Цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої є обов`язковим реквізитом фіскального касового чека згідно з Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, а за пунктом 3 розділу І цього Положення документ, у якому відсутній хоча б один з обов`язкових реквізитів, не приймається як розрахунковий.
У постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 560/5815/24 Верховний Суд зазначив, що слід розрізняти недолік реквізиту розрахункового документа та відсутність відповідного реквізиту взагалі: у разі відсутності обов`язкового реквізиту, зокрема цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, документ позбавляється статусу розрахункового, а його видача покупцеві не є належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що тягне відповідальність за пунктом 1 статті 17 цього Закону. Наведений підхід є усталеним у практиці Верховного Суду (постанови від 02 лютого 2023 року у справі № 500/6845/21, від 27 березня 2025 року у справі № 280/6830/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 280/6835/23). Посилання ж апелянта на протилежний підхід, викладений у постанові від 16 травня 2024 року у справі № 520/4564/23, колегія суддів відхиляє, оскільки у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 560/5815/24 Верховний Суд визнав помилковими висновки судів, що ґрунтувалися на зазначеній постанові, та застосував до подібних правовідносин наведену усталену практику.
Доводи про неможливість використання даних системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій колегія суддів відхиляє, оскільки у постановах від 04 лютого 2026 року у справі № 560/5815/24 та від 19 травня 2026 року у справі № 380/14185/24 Верховний Суд зазначив, що вся інформація, яка зазначається у фіскальному чеку, технічно дублюється в електронній копії, що надходить до контролюючого органу, а тому податкова інформація, що міститься в системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.
Посилання апелянта на марки акцизного податку "старого" зразка, то у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 560/5815/24 Верховний Суд зазначив, що обставини маркування реалізованих алкогольних напоїв марками старого чи нового зразка мають істотне значення, проте тягар їх доведення покладається на платника податків, який має підтвердити це первинними документами (зокрема наказом про облікову політику, карткою складського обліку запасів). Позивач таких доказів не надав ні під час перевірки, ні до суду, а тому його посилання на марки старого зразка ґрунтується виключно на припущеннях. Таким чином, висновок контролюючого органу про порушення позивачем пунктів 1, 2 та 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР є доведеним.
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 640/4426/19 Верховний Суд зазначив, що кожен встановлений контролюючим органом факт непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій є окремим правопорушенням, за перше з яких застосовується санкція як за вчинене вперше, а за кожне наступне - у підвищеному розмірі, причому розмір фінансових санкцій визначається з урахуванням кількості допущених правопорушень незалежно від того, чи виявлено такі порушення в межах однієї перевірки. А отже, для застосування санкції в розмірі 150 відсотків за наступні порушення наявності окремого, раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення не вимагається, і доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Стосовно доводів про те, що скарга вважається повністю задоволеною на користь платника, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України такий наслідок настає у разі ненадіслання контролюючим органом вмотивованого рішення за скаргою у встановлений строк. У постанові від 30 жовтня 2025 року у справі № 520/36748/23 Верховний Суд зазначив, що для застосування наслідків, передбачених пунктом 56.9 статті 56 цього Кодексу, необхідним є встановлення факту неприйняття або ненаправлення контролюючим органом відповідного рішення взагалі, тоді як обставини прийняття рішення з порушенням порядку оцінюються при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду. Державна податкова служба України прийняла за скаргою рішення від 09 вересня 2024 року та надіслала його позивачу в межах строку, тож умов для застосування пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України немає.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте не може тлумачитися як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра цього обов`язку залежить від характеру рішення. Ключові доводи позивача суд першої інстанції оцінив, а тому підстав вважати порушеними статті 242 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)