ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
| Справа № 684/307/26  Провадження 2-а/636/89/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.09.2026 м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючої судді – Золотоверхої О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Караулової О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
01.06.2026 до Старосинявського районного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови інспектора СПД №1 (смт. Стара Синява) ВП№1 (м. Старокостянтинів) Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Бородкіна О.П. про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510.00 грн. у справі про адміністративне правопорушення від 22.05.2-26 ЕНА №7237640 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
09.07.2026 на виконання ухвали Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04.06.2026 матеріали справи надійшли до Чугуївського міського суду Харківської бласті за підсудністю.
Позов обґрунтовано тим,  ОСОБА_1 о 10.42 год. 22.05.2026, рухаючись на робочому вантажному автомобілі марки DAF модель XF 105.460 р.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Слав`янське-5», по автомобільній дорозі між с. Паплинці і с.Адампіль Хмельницького р-ну (колишнього Старосинявського р-ну) Хмельницької області, був зупинений інспектором сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Стара Синява) Відділу поліції №1 (м. Старокостянтинів) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Бородкіним О.П., який виніс стосовно позивача постанову серія ЕНА № 7237640 від 22.05.2026 о 10.47.21 год. за ч.2 ст.122 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 510 грн. за нібито неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушено п.9.2.6. Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом.
Однак доказів порушення позивачем ПДР, вказаних в постанові працівником поліції, не надано. Більше того, навіть якби й були відповідні докази, в даному випадку йшла б мова про рух по головній дорозі й напрямок руху ТЗ не змінювався (тобто жодного повороту чи перестроювання ТЗ не відбувалося). Більше того, дорожніх знаків дати дорогу на вказаній ділянці немає.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 №3353-ХІІ "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону N 3353-ХІІ). Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1, 2, третя і 5 статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. За приписами ч. 1 ст. 8.3акону України від 02.07.2015 №580-VІІІ "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VІІІ) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VІІІ поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення. Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Статтею 245 КУпАП встановлено, шо завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, шо сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а). Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань (вказівки) на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Відтак, поліцейський який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням ч. 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Підсумовуючи викладене в сукупності, можна дійти висновку висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 9.2.6. ПДР не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом». У п. 44 рішення по справі «Корнев та Карпенко проти України» від 30.09.2010 Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідач 22.07.2026 через систему «Електронний суд» надав відзив на позов, в якому зазначено наступне.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову інспектора СПД №1 (смт. Стара Синява) ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП серії ЕНА № 7237640 від 22.05.2026, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч.2 ст.122 КУпАП. ГУНП в Хмельницькій області заперечує проти скасування постанови серії ЕНА № 7237640 від 22.05.2026 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. та вважає, що вона була винесена суб`єктом владних повноважень інспектором СПД №1 ВП№1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Бородкіним О.П. з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про Національну поліцію». 
Позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП незаконно та необґрунтовано. Відповідно до ч. 2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно із п.9.2.б Правил дорожнього руху: Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Так, як вбачається із оскаржуваної постанови, 22.05.2026 приблизно о 10:42 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Адампіль – Паплинці Старосинявської територіальної громади, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п.9. 2. б ПДР , чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Працівник поліції Бородкін О.П. інспектор поліції СПД №1 ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області діяв на підставі наданих йому повноважень та у спосіб передбачений законодавством України. 
Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання у випадках і порядку, визначених законом. Таким чином інспектор поліції, який виніс оскаржувану постанову, діяв у межах наданих законом повноважень, а прийняття постанови за частиною другою статті 122 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами , показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
В зв`язку з розглядом справи було відібрано усні пояснення, зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення на фото і відеозйомку, а тому доказами при розгляді цієї адміністративної справи були усні пояснення позивача та відеофіксація. На відеозаписі зафіксовано, що поліцейський пояснив водію (позивачу) причину зупинки транспортного засобу, продемонстрував відеозапис вчиненого правопорушення, здійснив розгляд справи у відповідності до положень КУпАП. При цьому наголошуємо, що позивач попередньо визнав провину, звернувся з проханням до поліцейського про винесення попередження, після роз`яснень працівника поліції, що санкція ч.2 ст. 122 КУпАП не передбачає такого виду покарання, повідомив, що він погоджується сплатити 340 грн штрафу, а з сумою штрафу в розмірі 510 грн не погоджується. 
У своєму позові ОСОБА_1 вказує на начебто порушення порядку розгляду поліцейським адміністративної справи, однак жодним чином не спростовує сам факт вчинення ним вищевказаного адміністративного правопорушення. Фактично доводи позивача зводяться виключно до незгоди з порядком оформлення матеріалів адміністративної справи та власного тлумачення норм процесуального законодавства, однак такі доводи самі по собі не свідчать про відсутність події чи складу адміністративного правопорушення. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували зафіксовані поліцейським обставини порушення пункту 9.2.б Правил дорожнього руху або підтверджували неможливість вчинення ним інкримінованого правопорушення. Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому згідно ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а також частини 3 статті 77 КАС України в якій зазначено, що докази суду надають учасники справи.
Отже, оскаржувана постанова винесена уповноваженою службовою особою в межах компетенції, визначеної законодавством України, за наявності достатніх та належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Будь яких істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для скасування постанови, матеріалами справи не встановлено, а доводи позовної заяви є необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що спростовуються наявними у справі доказами. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.
У зв`язку з викладеним просять відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови.

Сторони у судове засідання не викликалися на підставі ч.5 ст.262 КАС України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7237640 від 22.05.2026 (а.с.6-7), складеної СПД №1 (смт. Стара Синява) ВП№1 (м. Старокостянтинів) Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ст.лейтенантом поліції Бородкіним О.П. стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 22.05.2026 о 10:42:15 на дорозі Адампіль-Паплинці Старосинявської ТГ водій, керуючи ТЗ DAF XF 1058.640 н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ТОВ «Слав`янське 5», не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2.б ПДР, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП; накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510.00 грн.; наявні ознаки підпису інспектора, особа, стосовно якої складено постанову; щодо особи, щодо якої розглядається справа зазначено наступне: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Харківська Гонтарівка вулиця Дмитрівська 85 посвідчення водія: НОМЕР_2 ». Вказана постанова вручена позивачу 22.05.2026 на місці, про що наявний підпис у постанові.
До суду позивачем також надано: копія паспорта позивача та РНОКПП (а.с.4-5).
Відповідачем до відзиву надано «відеозапис з відеореєстратора.mp4», на якому зафіксовано факт спілкування інспектора Бородкіна О.П. з водієм ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу. Так інспектор повідомив причину зупинки, перевірив документи, що посвідчують особу водія, роз`яснив процесуальні права. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що при перегляді вказаного відеозапису встановлено, що момент вчинення правопорушення, - а саме не подання водієм сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, працівниками поліції зафіксований не був.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.9.2.б Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Статтею 14 Закону № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до ч. 2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до. ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не представив суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не подав жодного доказу на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, необхідного для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Також, суд звертає увагу на те, що саме лише посилання в оскаржуваній постанові на порушення ОСОБА_1 п.п.9.2 "б" ПДР України судом як доказ до уваги не береться, так як постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення.
Аналогічну правову позицію у висловив Верховний Суд у своїй Постанові 26 квітня 2018 року по справі №338/1/17, де вказано, що "… саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.".
Відтак, беручи до уваги те, що будь-яких належних та допустимих доказів вчинення правопорушення позивачем суду не надано, а обов`язок доказування в даному випадку законом покладено на відповідача, то суд погоджується із позицією позивача, щодо необхідності скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судові витрати у цій справі складаються з судового збору, який сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду в розмірі 665,60 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 665,60 грн. підлягають до стягнення з відповідача, який виступав у справі як суб`єкт владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 12, 132, 133, 139, 159, 162, 163, 168, 286 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Визнати незаконною та скасувати постанову, винесену інспектором сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Стара Синява) Відділу поліції № 1 (м.Старокостянтинів) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Бородкіним Олегом Петровичем про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення від 22.05.2026 року ЕНА № 7237640. 
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 40108824) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Золотоверха