| Справа №: 397/72/26

провадження №: 2/398/2329/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"27" липня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал”, представник позивача — адвокат Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:
Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 140,57 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2023 року між первісним кредитором ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 1114042. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти перераховано на його банківську платіжну картку. Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, право вимоги за якою перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 року. Згідно з розрахунком позивача, сума заборгованості становить 21 140,57 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) — 4 699,98 грн та заборгованості за процентами — 16 440,59 грн.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Позовна заява первісно була подана до Олександрівського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою цього суду від 30.01.2026 року справу передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 12 березня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» докази зарахування кредитних коштів на банківську картку відповідача. На виконання ухвали банк надав суду відповідну інформацію.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання, у якому він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи він повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Поштове відправлення із судовою повісткою повернулося до суду з відміткою поштового відділення про причину невручення «адресат відсутній». Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило, причини неявки суд не повідомлено.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд цієї справи (ст. 280 ЦПК України).
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Укладення кредитного договору та видача коштів
Відповідно до паспорта споживчого кредиту від 12.11.2023 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, а ТОВ «Селфі Кредит» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. У паспорті та кредитному договорі зазначено про його підписання ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н699 о 10:15:45 та 10:15:46 відповідно.
12 листопада 2023 року ТОВ «Селфі Кредит» (первісний кредитор, код ЄДРПОУ 43979069) і ОСОБА_1 уклали в електронній формі Договір № 1114042 про надання споживчого кредиту по продукту “NewShort” та Додаток № 1 з графіком платежів. Суд дослідив копії цих документів, що надані позивачем. Відповідач приєднався до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н699. Цей алфавітно-цифровий код був надісланий на номер телефону позичальника, що підтверджується текстом договору і наданою первісним кредитором довідкою про ідентифікацію.
Договором встановлені такі основні умови кредитування:
сума кредиту — 4 700,00 гривень;
строк кредиту — 360 днів;
знижена процентна ставка — 1,21 % в день;
стандартна процентна ставка — 2,20 % в день.
Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору тип процентної ставки визначено як фіксована. Пунктами 1.5.1 та 1.5.2 договору визначено механізм застосування та зміни процентних ставок. Зокрема, знижена процентна ставка (1,21 % в день) застосовується як індивідуальна знижка за програмою лояльності за умови, якщо споживач до 12.12.2023 року (або протягом трьох календарних днів після цієї дати) сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу за Графіком платежів або здійснить дострокове повернення кредиту.
У випадку невиконання споживачем зазначених умов для отримання індивідуальної знижки, право на її застосування скасовується, і користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою (2,20 % в день), а розмір процентів, що повинен сплатити споживач, перераховується за стандартною процентною ставкою.
Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Цей номер повністю відповідає реквізитам електронного платіжного засобу, які відповідач особисто вказав у пункті 2.1 Кредитного договору для отримання кредитних коштів.
Факт належності вказаної картки саме відповідачу та успішне зарахування коштів на його рахунок підтверджено АТ КБ «ПриватБанк» у відповіді (лист від 10.04.2026 року), наданій на виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.03.2026 року. У вказаному листі банк повідомив, що транзакція, здійснена 12.11.2023 року в сумі 4 700,00 грн на банківську картку, власником якої є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), була успішною, а вказані кошти зараховано на його рахунок.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1114042, складеним станом на 21.06.2024 року (дату відступлення права вимоги), відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконував. Як вбачається з розрахунку, за весь час дії договору відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення боргу. При цьому позивачем заявлено до стягнення заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4 699,98 грн, що не перевищує суму фактично виданих кредитних коштів.
У зв`язку з порушенням умов договору, станом на дату відступлення права вимоги кредитодавцем нараховано заборгованість, загальна сума якої заявлена до стягнення та становить 21 140,57 грн. Зазначена сума складається із:
заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) — 4 699,98 грн;
заборгованості за процентами — 16 440,59 грн.
Згідно з розрахунком позивача, нарахування процентів здійснювалося кредитодавцем за період з 12.11.2023 по 21.06.2024 року, тобто у межах встановленого Графіком платежів 360-денного строку кредитування, із застосуванням стандартної процентної ставки у розмірі 2,20 % в день. Будь-які штрафи чи пеня кредитодавцем не нараховувалися та до стягнення не заявлялися.

Перехід права вимоги
21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1114042, укладеним із ОСОБА_1 . Факт переходу права вимоги підтверджується наданими позивачем копіями: зазначеного договору факторингу, акта приймання-передачі Реєстру боржників від 21.06.2024 року та витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, у якому зафіксовано суму відступленої заборгованості відповідача в розмірі 21 140,57 грн. Оплатність відступлення прав вимоги підтверджується копією платіжної інструкції до Договору факторингу від 21.06.2024 року, яка досліджена судом.

Норми права, які застосував суд
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 ЗУ “Про споживче кредитування” договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», за порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. 
Відповідно до пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023), у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором ТОВ “Селфі Кредит” та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 1114042 від 12.11.2023 року, укладеного в електронній формі. Відповідач був обізнаний з умовами кредитування та погодився з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису та створює для сторін відповідні правові наслідки.
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» (лист від 10.04.2026 року), згідно з якою 12.11.2023 року на банківську платіжну картку відповідача було зараховано кредитні кошти у розмірі 4 700,00 грн. Водночас відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання не виконав, жодних платежів не здійснив, суму кредиту та процентів не повернув. Право грошової вимоги за цим договором правомірно перейшло до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу. Відтак, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту в межах заявленої позивачем суми 4 699,98 грн є доведеною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оцінюючи розмір заборгованості за процентами, що заявлена до стягнення у сумі 16 440,59 грн, суд виходить з такого. Відповідно до Додатка № 1 (Графік платежів), загальний строк кредитування становить 360 днів. Розрахунок заборгованості, поданий позивачем, охоплює період з 12.11.2023 по 21.06.2024 року (223 дні), тобто нарахування процентів здійснювалося кредитодавцем у межах узгодженого строку кредитування.
Водночас суд вважає неправомірним застосування кредитодавцем підвищеної процентної ставки під час здійснення таких нарахувань. З матеріалів справи вбачається, що договором встановлено фіксовану знижену ставку 1,21% на день, однак у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати кредитор в односторонньому порядку скасував знижку та здійснив нарахування, зокрема і ретроспективно за минулий період до прострочення позичальника, за підвищеною базовою ставкою 2,20% на день.
Суд враховує, що сума отриманого відповідачем кредиту 4 699,98 грн не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати станом на 2023 рік, що становить 6 700,00 грн. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», за порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.
Крім того, відповідно до пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023), забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Дія вказаної заборони імперативно поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Оскільки кредитний договір з відповідачем було укладено 12.11.2023 року (тобто до 23 січня 2024 року), зазначена заборона застосовується до спірних правовідносин у повному обсязі.
Враховуючи приписи ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», та вказані обмеження щодо підвищення процентної ставки у період воєнного стану, умова договору щодо одностороннього збільшення фіксованої процентної ставки або скасування зниженої ставки як санкція за прострочення є такою, що обмежує права споживача порівняно з нормами закону, а тому є нікчемною.
З огляду на викладене, нарахування процентів повинно було здійснюватися виключно за початковою зниженою фіксованою ставкою 1,21% на день протягом усього періоду користування коштами. За розрахунком суду, правомірний розмір процентів за 223 дні користування кредитом( період у який згідно з розрахунком нараховувалась заборгованість) становить 12 681,95 грн (4 699,98 грн ? 1,21% ? 223 дні).
Окремо суд зазначає, що законодавче обмеження максимального розміру денної процентної ставки (не більше 1% на день) було запроваджене Законом № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 5 ЦК України, закон не має зворотної дії в часі до укладених договорів. Оскільки кредитний договір укладено 12.11.2023 року, погоджена сторонами початкова ставка 1,21% на день є правомірною та відповідає вимогам закону, що діяли на момент укладення правочину.
У задоволенні решти позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 3 758,64 грн (16 440,59 грн - 12 681,95 грн) належить відмовити, оскільки вони нараховані на підставі нікчемних умов договору.
За таких обставин, позовні вимоги ТОВ “ФК “Кредит-Капітал” підлягають частковому задоволенню на загальну суму 17 381,93 грн (4 699,98 грн тіла кредиту + 12 681,95 грн процентів).

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2 189,05 грн (17 381,93 грн / 21 140,57 грн ? 100% ? 82,22%; 2 662,40 грн ? 82,22% = 2 189,05 грн).
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року. Також суду надано Акт № 131 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 19.01.2026 року та Детальний опис наданих послуг від 19.01.2026 року, відповідно до яких адвокатом Усенком Михайлом Ігоровичем (АО «Апологет») надано послуги щодо супроводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 8 000,00 грн. Повноваження адвоката підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суд у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову (яка становить 21 140,57 грн), значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги, що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, а позовна заява є типовою, суд визнає обґрунтованим базовий розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 гривень.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на професійну правничу допомогу відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 4 111,04 грн (5 000,00 грн ? 82,22%).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд 
вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” заборгованість за кредитним договором № 1114042 від 12.11.2023 року у розмірі 17 381 (сімнадцять тисяч триста вісімдесят одна) гривня 93 копійки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень 02 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 111 (чотири тисячі сто одинадцять) гривень 04 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал”, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, код ЄДРПОУ 35234236;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 27 липня 2026 року. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Суддя       В.В. Орловський