Справа № 127/2027/26
Провадження № 22-ц/801/1788/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року | Справа № 127/2027/26 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Копаничук С. Г., Оніщука В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/2027/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» на заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 28.05.2026, ухвалене у складі судді Гопкіна П.В. в приміщенні суду в м. селищі Літин, -

в с т а н о в и в :

21.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 413671759 від 12.06.2023 в розмірі 37098,51 грн, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 7300,00 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29798,51 грн; (2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» судовий збір в розмірі 2662,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2026 /а. с. 98/ позов передано за територіальною підсудністю до Літинського районного суду Вінницької області, оскільки встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 /а. с. 97/.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 945398774. Відповідно до договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредиту на суму 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023.
27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01 яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, на підставі якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 на загальну суму 37098,51 грн.
Оскільки відповідач не виконала умови кредитного договору, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 у сумі 37098,51 грн, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 7300,00 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29798,51 грн.
Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28.05.2026 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ТОВ «ФК «Ейс» подано апеляційну скаргу, в якій,  посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : (1) скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 413671759 від 12.06.2023 в розмірі 37098,51 грн; (2) судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 19656 грн, а саме судовий збір в розмірі 6656 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн покласти на відповідача. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що : позивачем надано докази на підтвердження факту укладення договору № 945398774 від 12.06.2023, перерахування коштів відповідачу; докази відступлення права вимоги; судом першої інстанції при вирішення спору не враховано правову позицію, викладену в постанові ВС від 7.01.2026 по справі № 727/2790/25 в аналогічній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій суд касаційної інстанції зробив висновок про правомірність переходу права вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-0128 від 11.2018, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс».
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Щодо розгляду апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
«ФК «Ейс» подано апеляційну скаргу на заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 28.05.2026 у справі з ціною позову (37098,51), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини.
12.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 945398774, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 3000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі /а. с. 128-133/.
З платіжних доручень вбачається, що 12.06.2023 ОСОБА_1 перераховувались кошти згідно договору № 945398774 від 12.06.2023 в сумі 3000 грн (12.06.2023), 2000 грн (18.06.2023), 750 грн (19.06.2023), 800 грн (22.06.2023), 750 грн (22.06.2023) /а. с. 28-30/.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ «Універсал Банк» надійшли відомості, згідно з якими підтверджено зарахування коштів у сумі 3000 (17.06.2023); 2000 (23.06.2023); 750 (24.06.2023); 750 (27.06.2023); 800 (27.06.2023) /а. с. 115-116/.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 та (додаткові угоди до нього), відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 /а. с. 39-54/.
27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01 яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 /а. с. 55-60/.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, на підставі якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 на загальну суму 37098,51 грн /а. с. 61-74/.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір факторингу №28/1118-01, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», датований 28.11.2018, тобто він укладений більш ніж за 4 роки (4 роки 6 місяців 15 днів) до підписання договору № 945398774 від 12.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .. Отже, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та договір факторингу (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за не повного з`ясування обставин справи, не правильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Щодо доведеності укладення договору № 945398774 від 12.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як установлено судом першої інстанції, 12.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 945398774. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV9P3R3 /а. с. 128-133/.
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору № 945398774 від 12.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .. 
Щодо доведеності відступлення права вимоги за договором № 945398774 від 12.06.2023, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем відступлення права вимоги за договором № 700812509 від 29.04.2021 до відповідача з огляду на наступне.
У постанові ВС від 7.01.2026 у справі № 727/2790/25 зазначено, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Позивачем на підтвердження відступлення права вимоги до відповідача за договором № 945398774від 12.06.2023, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 надано наступні докази : 
(1) копію договору факторингу № 28/1118-01 та (додаткові угоди до нього) від 28.11.2018, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023. До якого позивачем додано витяг з Реєстру прав вимоги № 244 від 15.08.2023 та акт звірки взаємних розрахунків станом на31.12.2023 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 244 від 15.08.2023 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 /а. с. 39-54/.
(2) копію договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024, відповідно до якого від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідач. До договору позивачем додано платіжну інструкцію від 30.05.2024 № 6617 про оплату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Таліон Плюс» за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 та договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 /а. с. 55-60/.
(3) копію договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 на загальну суму 37098,51 грн . До договору позивачем додано копію витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025 та платіжні інструкції про оплату фінансування за відступлення права вимоги /а. с. 61-74/.
У постанові ВС від 7.01.2026 у справі № 727/2790/25 зазначено, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Ейс» про доведеність переходу права вимоги за кредитним договором.
Щодо розміру заборгованості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Умовами договору 945398774від 12.06.2023, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 передбачено, що : 
-за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 7300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1); 
-кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 12.07.2023 (п.7.3);
-протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином (п. 8.3); за період від дати видачі кредиту до 12.07.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,1 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (п.8.3.1); у разі якщо позичальник вчинить описані в п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 12.07.2023 проценти нараховуються за ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п.8.3.2); після закінчення дисконтного періоду користування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.8.4) /а. с. 128-133/.
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 945398774 від 12.06.2023 розмір заборгованості відповідача становить 37098,51 грн, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 7300,00 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29798,51 грн (за період з 12.06.2023 по 8.11.2023) /а. с. 75-76/.
Розмір заборгованості по тілу кредиту та процентам відповідачем не спростовано, власного розрахунку не надано.
Підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано суду : копію ордера серії АІ № 2004323 від 20.08.2025 /а. с. 33 зворотна сторона/; копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 /а. с. 80-81/; копію додаткового угоди № 25770988739 від 1.09.2025 /а. с. 82/; копію акта прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 /а. с. 83/.
Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подано.
Колегія суддів враховує те, що позовні вимоги апеляційним судом задоволено в повному обсязі, відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 6596 грн (за подання позовної заяви в розмірі 2662,40 грн /а. с. 11/, за подання апеляційної скарги 3933,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (частина четверта статті 141 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать про перевищення ТОВ «ФК «Ейс» у остаточному (орієнтовному) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу (13000) у порівнянні з очікуваним її розміром (7000 грн у позові), що є істотним перевищенням в розумінні частини четвертої статті 141 ЦПК України.
За таких обставин, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат з огляду на категорію справи та статус відповідача (споживач).
Отже, розмір витрат на правничу допомогу позивачем є необґрунтованим та недоведеним.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» задовольнити.
Заочне рішення заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 28.05.2026 скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 413671759 від 12.06.2023 в розмірі 37098,51 грн, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 7300,00 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29798,51 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» судовий збір в розмірі 6596 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
У стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук