Справа № 309/353/26
Провадження № 2/309/152/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року      м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді: Довжанин М.М.
з участю секретаря судового засідання: Драб Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом: ТзОВ «Фінансова компанія» «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 22.01.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 100373483, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 5 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, передбачених договором. Зазначений договір було укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що строк кредитування закінчився, однак відповідачка кредитні зобов`язання належним чином не виконала та кредит у повному обсязі не повернула, у зв`язку із чим ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було змушене звернутися до суду.
На підтвердження наявності права вимоги позивач долучив до матеріалів справи договір відступлення права вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023. Відповідно до умов цього договору відбулося відступлення права вимоги, а позивач, відповідно до статті 512 ЦК України, набув статусу нового кредитора та право грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 100373483 від 22.01.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 125 грн, судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачці було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив.
16.03.2026 представник відповідачки - адвокат Шкварко А.В. - подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість.
Відзив мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджували б створення саме відповідачкою особистого кабінету в інформаційній системі первісного кредитора, надсилання одноразового ідентифікатора на номер телефону, який належить відповідачці на праві власності чи користування, а також дотримання процедури укладення електронного правочину відповідно до вимог Законів України «Про електронну комерцію» та «Про електронні довірчі послуги».
Крім того, на думку відповідачки, матеріали справи не містять належних банківських документів (виписок, довідок банку), які підтверджували б зарахування кредитних коштів саме на рахунок, що належить ОСОБА_1 . За відсутності доказів фактичного отримання коштів кредитний договір слід вважати неукладеним, а тому відсутні правові підстави для стягнення будь-якої заборгованості.
Також представник відповідачки зазначає, що вона не мала наміру отримувати будь-які кредити, про що свідчить подана нею у квітні 2023 року заява про вчинення кримінального правопорушення до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, яку в подальшому було направлено для розгляду до Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.
Щодо переходу права вимоги представник відповідачки зазначає, що позивачем не надано акту приймання-передачі права вимоги, реєстру боржників із зазначенням конкретного зобов`язання відповідачки, а також належних доказів письмового повідомлення її про заміну кредитора.
Крім того, на підставі частини 4 статті 267 ЦК України відповідачка заявила про застосування позовної давності та просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із її спливом.
Також представник відповідачки вважає заявлені витрати на професійну правничу допомогу неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаної представником позивача роботи.
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що відповідно до довідки про надсилання одноразового ідентифікатора, яка міститься в матеріалах справи, одноразовий ідентифікатор V27710 для підписання кредитного договору було направлено ОСОБА_1 на зазначений нею в анкеті-заяві номер телефону НОМЕР_1 .
На думку позивача, зазначена довідка є належним підтвердженням того, що відповідачка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» шляхом введення одноразового ідентифікатора, який було направлено на вказаний нею номер телефону. Такий документ підтверджує не лише технічний факт надсилання коду, а й завершення процедури ідентифікації відповідачки в електронній системі кредитора, що свідчить про належне волевиявлення сторін та укладення кредитного договору відповідно до вимог чинного законодавства України.
Щодо відступлення права вимоги представник позивача зазначає, що відповідно до пункту 3.2.6 кредитного договору № 100373483 від 22.01.2023 позикодавець мав право відступати, передавати чи іншим способом відчужувати свої права за договором без отримання згоди позичальника. У зв`язку із цим 29.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 104-МЛ/Т, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора.
Також представник позивача зазначає, що 01.09.2023 відповідачці було направлено повідомлення-вимогу про відступлення права вимоги, а 29.12.2025 - претензію вих. № 22969658/2646, в якій повідомлено про укладення договору відступлення права вимоги, наявність заборгованості у розмірі 20 125 грн та реквізити для її погашення.
Щодо заяви про застосування позовної давності представник позивача вважає її безпідставною, оскільки перебіг строку позовної давності був продовжений на період дії карантину та воєнного стану.
Також зазначає, що відповідачкою не надано виписки за картковим рахунком № НОМЕР_2 на спростування факту отримання кредитних коштів у сумі 5 000 грн. Доводи відповідачки щодо відсутності первинних бухгалтерських документів вважає необґрунтованими, оскільки до позовної заяви долучено відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості, а також графік платежів за кредитним договором.
Крім того, представник позивача звертає увагу на те, що відповідачка після укладення договору не зверталася до ТОВ «Мілоан» із будь-якими заявами щодо неотримання кредитних коштів у строки, передбачені пунктом 7.1 договору, а доказів протилежного суду не подано.
Щодо стягнення комісії представник позивача зазначає, що встановлення комісійної винагороди не суперечить вимогам закону, а відповідна умова кредитного договору недійсною у встановленому законом порядку не визнавалася, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості за комісійною винагородою.
Стосовно витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначає, що їх розмір у сумі 7 000 грн. є обґрунтованим та підтверджується договором № 0605 від 06.05.2025, ордером, актом № 1998 та детальним описом наданих послуг. Посилаючись на положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та практику Верховного Суду, представник позивача вважає, що заявлені витрати є розумними, необхідними та підлягають відшкодуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов відповідних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 22.01.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 100373483, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 5 000 грн (а.с. 10-20).
Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію клієнта (а.с.24).
Доводи відповідачки про неотримання кредитних коштів у сумі 5 000 грн. спростовуються платіжним дорученням № 58050938 від 22.01.2023 про успішне перерахування кредитних коштів на платіжну картку, реквізити якої були зазначені позичальником під час оформлення кредиту (а.с. 27). При цьому відповідачкою не подано належних та допустимих доказів того, що зазначена у кредитному договорі платіжна картка їй не належала або що кошти їй фактично не надходили. 
29 серпня 2023 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №104-мл/т, що підтверджує право вимоги у позивача до відповідача.
29 серпня 2023 року відповідачці ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги. (а.с.119) 
29 грудня 2025 року відповідачці ОСОБА_1 направлено претензію вих. № 22969658/2646, в якій повідомлено про укладення договору відступлення права вимоги, наявність заборгованості у розмірі 20 125 грн. та реквізити для її погашення. (а.с.51)
Відповідно виписки з особового рахунка та розрахунку заборгованості за кредитним договором №100373483 від 22.01.2023 року сума заборгованості становить 20125 гривень, яка складається з: 5000 грн.- прострочена заборгованість за сумою кредиту; 14625 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 500 грн. - прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту. 
На виконання ухвали суду про витребування доказів начальником Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Щадей В. повідомлено про те, що станом на 22.04.2026 року за результатами перевірки в інформаційно - пошуковій підсистемі ІПНП звернення від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області не надходило. (а.с.122) Тому посилання відповідачки на звернення до Департаменту кіберполіції суд відхиляє, оскільки відповідно до вказаного листа Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області відомості про надходження від неї будь-яких заяв щодо незаконного оформлення кредиту або шахрайських дій станом на 22.04.2026 відсутні. 
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).
Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд констатує, що у даному випадку договір кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 22.01.2023 року правочину. 
Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21); від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відтак, оскільки договір між сторонами був укладений у електронній формі, у такому договорі сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, то між сторонами виникли кредитні зобов`язання.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи із приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тоді як ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
А згідно вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги до позивача перейшли права кредитора за вказаним вище кредитним договором, і такий вправі вимагати повернення кредитних коштів через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що між сторонами було належним чином укладено договір про споживчий кредит в електронній формі, відповідачка пройшла процедуру ідентифікації, підтвердила волевиявлення шляхом використання одноразового ідентифікатора, після чого кредитодавцем було виконано свій обов`язок щодо надання кредитних коштів. Відтак доводи відповідачки про неукладення договору є безпідставними.
Таким чином оскільки внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору виникла заборгованість на загальну суму 20125 грн., така підлягає стягненню з неї на користь нового кредитора.
Тобто сума стягнення за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі. 
Щодо заяви відповідачки ОСОБА_1 про застосування позовної давності суд зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період дії карантину строки, визначені статтями 257-259 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану перебіг позовної давності також продовжується.
Оскільки строк виконання кредитного договору настав після запровадження карантину та в період дії воєнного стану, на момент звернення позивача до суду у січні 2026 року загальна позовна давність не спливла, а тому підстав для застосування частини 4статті 267 ЦК України суд не вбачає.
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн., про стягнення яких ставить питання представник позивача, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається, 01.07.2025 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» було укладено договір про надання правової допомоги №0107. 
Позивачем сплачено адвокату 8000 грн. на підставі Договору №0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025 року, акту наданих послуг №Д/12936 від 05.01.2026 року та Детальним описом наданих послуг. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. З урахуванням вищенаведеного, на думку суду розмір витрат позивача на правову допомогу у даній справі 8000 грн., буде співмірним зі складністю справи та відповідатиме критерію розумності їхнього розміру.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду .
На підставі викладеного, керуючись, - ст.ст. 4, 5,12,13, 81, 259,274,279, 263-265, 268 ЦПК України суд ,- 

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія» «Кредит Капітал» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість за кредитним договором № 100373483 від 22.01.2023 року, в сумі: 20125 (двадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614). 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40 (сорок) копійок та 8000 (вісім тисяч) гривень - витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 8 липня 2026 року.  

Суддя Хустського 
районного суду:    Довжанин М.М.