ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/287/21
Провадження № 22-ц/820/999/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю представника апелянта,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Швець О.Д. від 12 грудня 2025 року.
Заслухавши доповідача, учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що з 1997 року проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_3 , щодо якої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 зареєстрував своє батьківство. 09 грудня 2006 року сторони зареєструвала шлюб, який розірвано 18 лютого 2020 року. 
За час спільного проживання з 1997 року вони за спільні кошти побудували житловий будинок з надвірними будівлями біля нього, розташований на земельній ділянці площею 0,08 га з кадастровим номером 6822487400:03:001:0692 за адресою АДРЕСА_1 та придбали рухоме майно: транспортний засіб марки Mersedes-Benz модель VITO 109 CDI, 2004 року випуску, об`єм двигуна 2148 куб.см, мотоцикл марки QM125-7, 2011 року випуску, об`єм двигуна 125 куб.см, власником переліченого майна записаний ОСОБА_2 ; генератор 3 квт. вартістю 6000 грн., машинку для пошиття хутрових виробів вартістю 700 доларів США, шуруповерт 2 шт. вартістю 2400 грн., лобзик електричний вартістю 1000 грн., точильний електростанок вартістю 1800 грн., газонокосарка вартістю 4000 грн., бензопила вартістю 2200 грн., болгарка вартістю 4500 грн., перфоратор вартістю 2000 грн., пістолет під патрон Флобера вартістю 7000 грн.
Крім того, подружжя накопичили грошові кошти в сумі 8300 доларів США, 56000 грн.
В лютому 2020 року відповідач таємно без її згоди забрав з будинку АДРЕСА_1 спільне майно: транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель VITO, 109 CDI, 2004 року випуску, об`єм двигуна 2148 куб. см., генератор 3 квт., швейну машинку, болгарку, перфоратор, пістолет, шуруповерт, точильний електростанок, шуруповерт, лобзик, газонокосарку, бензопилу та готівкові кошти.
Відповідач переїхав проживати на інше місце, з позивачкою не спілкується, родинні зв`язки не підтримує. Добровільно поділити майно вони не можуть. Все перелічене майно є спільним майном подружжя, яке вони придбали за час спільного проживання.
Тому позивачка, з врахуванням заяв про зміну предмету позову, остаточно просила встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 по 09.12.2006 року, в порядку поділу спільного майна виділити їй у власність частку домоволодіння по АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер 6822487400:03:001:0692 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 401805 грн. компенсації вартості частки майна - транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI, 2004 р.в. (123785 грн.), мотоцикла QINGQI QM125-7, 2011 р.в., об?єм двигуна 125 куб.см., 3000 грн. вартості генератора; 14450 грн. вартості швейної машинки для пошиття хутряних виробів; 1200 гривень - шуруповерта; 500 гривень - лобзика електричного; 900 гривень - точильного електростанка; 2000 гривень - газонокосарки; 1100 гривень - бензопили; 2250 гривень - болгарки; 1000 гривень - перфоратора; 3500 гривень - травматичного пістолета "Фломбер"; 171312 гривень як половину викрадених відповідачем ОСОБА_2 8300 доларів США; 28 000 гривень як половину викрадених відповідачем ОСОБА_2 56 000 гривень.

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказував, що на підставі рішення виконавчого комітету Слобідко-Кульчієвецької сільської ради від 30.03.1989 року № 18 та рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської районної ради № 74 від 20.04.1989 року йому, ОСОБА_2 , надано дозвіл на будівництво на нововиділеній земельній ділянці площею 0,08 га житлового будинку житловою площею 52,9 кв.м на 4 кімнати та надвірної будівлі - сарай.
12.04.1989 року зареєстрований паспорт забудови садиби на ім`я ОСОБА_2 . В 1991 році він разом з батьками розпочав будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі рішення Слобідо-Кульчієвецької сільської ради № 6 від 25.05.1993 року ОСОБА_2 приватизував зазначену земельну ділянку на своє ім`я.
У 2003 році будівництво будинку вже було завершено – 12.03.2003 року він писав заяву в райархітектуру про видачу кальки для здачі будинку в експлуатацію, в проекті забудови земельної ділянки від 24.04.2003 року, журналі зовнішніх обмірів вже вказано існуючу будівлю. В 2004 році до будинку підведені комунікації, укладені відповідні договори з обслуговуючими організаціями. За період шлюбу з позивачкою у 2007-2009 роках збудовано літню кухню, гараж підвал.
Рішенням виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 10.07.2008 року № 79 за ОСОБА_2 визнано право власності на індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 . 
Фактично всі будівельні роботи та роботи з облаштування будинку проведені відповідачем у період шлюбу з ОСОБА_5 (з 03.03.1990 року по 26.09.2003 року), з ОСОБА_1 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2006 року по 18.02.2020 року. Спірний будинок побудований до укладення шлюбу з відповідачкою, на земельній ділянці, яка була набута у особисту власність, тому зазначене майно є його особистою власністю. 
Крім того, у 2011 році ОСОБА_2 виготовив тимчасову споруду кіоск, площею 4,0 кв.м, розмістив його на торгівельному місці № НОМЕР_1 а на території продуктового ринку в м. Кам`янці-Подільському по проспекту Грушевського, 23 та уклав 01.09.2011 року з ТОВ «КВЗП «Кам`янець-Подільський» договір оренди торгівельного місця, який в подальшому неодноразово переукладався. В 2015 році ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП і мала пільги при сплаті податку, тому в подальшому такі договори оренди укладалися з нею. Зазначений кіоск створений у шлюбі з ОСОБА_1 , яка використовує тимчасову споруду у здійсненні підприємницької діяльності, і не може бути поділений в натурі.
Тому ОСОБА_2 просив визнати його особистою приватною власністю домоволодіння по АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на його користь ОСОБА_2 100000 грн. грошової компенсації вартості частки тимчасової споруди площею 4 кв.м., що розташована на торговельному місці № НОМЕР_1 ап продуктового ринку за адресою: АДРЕСА_2 , залишивши у власності ОСОБА_1 вказану тимчасову споруду.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 66,2 кв.м, в тому числі житловою 27,4 кв.м, частку земельної ділянки площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6822487400:03:001:0692 по АДРЕСА_1 .
Залишено в приватній власності ОСОБА_2 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 66,2 кв.м., в тому числі житловою 27,4 кв.м, частку земельної ділянки площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6822487400:03:001:0692 по АДРЕСА_1 .
Залишено у власності ОСОБА_2 автомобіль марки Mercedes-Benz модель Vito 109, 2004 року випуску, об`єм двигуна 2148 см3 та мотоцикл Qingqi моделі QM125-7, 2011 року випуску, об`єм двигуна 125 см3.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості автомобіля марки Mercedes-Benz модель Vito 109, 2004 року випуску, об`єм двигуна 2148 см3 у розмірі 123785,00 грн., вартості мотоцикла Qingqi моделі QM125-7, 2011 року випуску, об`єм двигуна 125 см3 у розмірі 7560 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4955,72 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 116,57 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за забезпечення позову.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21880,29 грн. у відшкодування витрат за проведення будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної, автотоварознавчої експертиз.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1  та частку земельної ділянки кадастровий номер 6822487400:03:001:0692 площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування цього будинку та залишити вказане майно в його приватній власності, у позові ОСОБА_1 відмовити, його зустрічний позов задовольнити в частині визнання цього майна його особистою приватною власністю. 
На думку апелянта, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи щодо часу будівництва спірного будинку і не врахував, що він був збудований у період з 1989 року про 2003 рік. Згідно матеріалів інвентарної справи 12.03.2003 року він подав заяву в райархітектуру про видачу кальки для здачі будинку в експлуатацію, в проекті забудови земельної ділянки від 24.04.2003 року, зведений акт вартості будівель і споруд, журнал зовнішніх обмірів, технічний опис конструктивних елементів будівель, план будівлі складені Кам`янець-Подільським БТІ станом на 18.03.2003 року. 01.03.2004 року він уклав з Кам`янець-Подільським теплокомуненерго договір про надання послуг з тепловодопостачання та приймання стічних вод по будинку по АДРЕСА_1 . 
Під час будівництва житлового будинку та на момент завершення будівництва ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (з 03.03.1990 року по 26.09.2003 року). Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровано 09.12.2006 року та розірвано 18.02.2020 року. Перебування ОСОБА_2 в період з 03.03.1990 року по 26.09.2003 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 виключає юридичну можливість одночасного перебування протягом цього періоду у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 . 
Також не враховано, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01.01.2004 року. Водночас Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували участь ОСОБА_1 у будівництві спірного житлового будинку в період з 1991 року по 01.01.2004 року. 

У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що спірне нерухоме майно зареєстроване за апелянтом 03.08.2010 року на підставі свідоцтва про право власності. Судом встановлено, що вони проживали сім`єю з 1997 року, доказом цього є народження доньки в 1999 року та визнання апелянтом батьківства в 2000 році. Суд першої інстанції правильно застосував принцип цілісності об`єкта нерухомості згідно ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, за яким у разі набуття права власності на житловий будинок, до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений. 

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи. 

Апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення в оскаржуваній частині слід частково скасувати, частково - змінити.

Так, судом встановлено, що сторони  ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 09 грудня 2006 року.
До реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1997 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народилася донька ОСОБА_3 . 27 квітня 2000 року ОСОБА_2 визнав своє батьківство відносно доньки ОСОБА_7 , видано свідоцтво про встановлення його батьківства.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі рішення виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради № 18 від 30.03.1989 року та рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської районної ради № 74 від 20.04.1989 року ОСОБА_2 виділено для забудови земельну ділянку площею 0,08 га та надано дозвіл на будівництво на нововиділеній земельній ділянці житлового будинку житловою площею 52,9 кв.м на 4 кімнати та надвірної будівлі - сарай. Адреса будівництва: АДРЕСА_1 .
Рішенням Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради № 6 від 25.05.1993 року ОСОБА_2 передано у власність вказану земельну ділянку площею 0,08 га та видано державний акт на право приватної власності на землю ХМ № 08293 від 04.01.2000 року. Право власності ОСОБА_2 на цю земельна ділянку площею 0,08 га з кадастровим номером 6822487400:03:001:0692 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2014 року.
Згідно інформації Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради відповідно відомостей сільської ради погосподарський номер на домоволодіння ОСОБА_2 відкрито в 1991 року після виділення земельної ділянки під забудову площею 0,08 га.
24.04.2003 році Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кам`янець-Подільської РДА на ім`я ОСОБА_2 видано паспорт забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , погоджений 26.04.2003 року головним архітектором району.
У 2003 році Хмельницькою філією Державного інстиутту «НДІпроектреконструкція» на замовлення ОСОБА_2 виготовлено проект будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 .
09.03.2002 року ОСОБА_2 видані технічні умови на виготовлення проектно-кошторисної документації по підключенню домоволодіння по АДРЕСА_1 до мережі водопроводу.
11.10.1999 року ОСОБА_2 видані технічні умови для під`єднання житлового будинку до мереж РЕМ.
01.03.2004 року ОСОБА_2 уклав з КП «Міськтепловоденергія» договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення по АДРЕСА_3 .
У 2003 року ОСОБА_2 виготовлений робочий проект газифікації житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Актом від 25.06.2003 року встановлений газовий лічильник для обліку спожитого газу за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради № 79 від 10.07.2008 року визнано право власності на індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 . Право власності зареєстровано 03.08.2010 року.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 і відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_2 щодо спірного будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що сторони побудували житловий будинок по  АДРЕСА_1 під час спільного проживання, при цьому на час прийняття будинку в експлуатацію та оформлення права власності на нього сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності на це майно як набуте в шлюбі, не довів набуття майна за свої особисті кошти, тому цей будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, по . Будинок зведено на отриманій ОСОБА_2 земельній ділянці, тому право власності на частку цієї ділянки слід визнати за ОСОБА_1 , виходячи з принципу єдності юридичної долі об`єкта нерухомості та ділянки, на якій він розташований. 

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права. 
Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічну норму містила статті 22 КЗпШ Української РСР, що врегульовувала спірні правовідносини до січня 2004 року - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. 
Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
В разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). 
Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі, а також діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. 

За змістом ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу 
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, що на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно з частиною 2 статті 50 ЦПК України участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23 лютого 2022 року в справі № 200/5013/17, належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто, коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17, від 16 вересня2022 року в справі № 642/2316/20).
Отже, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ, роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , позивачка в обґрунтування позову посилалася на те, що спірний будинок з надвірними будівлями сторони побудували у період їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року, при цьому вони зареєстрували шлюб 09.12.2006 року. 
У зустрічному позові ОСОБА_2 вказував, що фактично всі будівельні роботи та роботи з облаштування будинку проведені ним у період шлюбу з іншою жінкою, ОСОБА_5 (з 03.03.1990 року по 26.09.2003 року), тоді як з ОСОБА_1 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2006 року по 18.02.2020 року. Тобто, спірний будинок побудований до укладення шлюбу з відповідачкою, на земельній ділянці, яка була набута у особисту власність, тому зазначене майно є його особистою власністю. 
Отже, обидві сторони стверджували, що спірний будинок будувався у період перебування ОСОБА_2 в шлюбі з ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції не врахував, що ці обставини як підстава зустрічного позову, підлягали перевірці і встановленню в судовому засіданні. При цьому суд послався на те, що « ОСОБА_8 , з якою ОСОБА_2 розірвав шлюб 26.09.2003 року, вимоги про визнання за нею права власності на частину будинку як спільне майно подружжя, не заявляла». 
Як встановлено апеляційним судом з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00017509994 від 05.01.2017 року (а.с.49, том 3) дійсно, 06.03.1990 року зареєстровано актовий запис № 9 про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , який розірвано 26.09.2003 року, актовий запис № 195. 
При цьому попри визнання сторонами, що спірний будинок будувався у період перебування ОСОБА_2 в шлюбі з ОСОБА_5 , і ОСОБА_2 заявляє про свою особисту власність на будинок, а ОСОБА_1 – про режим спільної сумісної власності на нього, суд не вирішив питання про залучення ОСОБА_8 до участі у справі
Виходячи з підстав і предмету заявлених сторонами позовів,  ОСОБА_8 в силу норм ст.ст. 22 КЗпШ Української РСР, 60, 63,69, 70 СК України  також мала б відповідати за заявленими вимогами, а отже, брати участь у справі як співвідповідач за обома позовами.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції в порушення ст. 51 ЦПК України не роз`яснив відповідні процесуальні норми позивачам і не вирішив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_8 як співвідповідача, що унеможливлює повне з`ясування обставин справи і правильне вирішення спору.
Оскаржуваним рішенням фактично вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_8 , яка не була залучена до участі в справі відповідачем. 
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Отже, наведена обставина відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частку спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки площею 0,08 га кадастровий номер 6822487400:03:001:0692, та залишення в приватній власності ОСОБА_2 іншої частки цього майна - в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині цих вимог слід відмовити.
Мотиви відмови в зустрічному позові ОСОБА_2 в частині визнання спірного будинку та земельної ділянки його особистою приватною власністю теж слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь понесених витрат по сплаті судового збору та витрат за проведення судових експертиз слід змінити - пропорційно до задоволеної частини первісного позову ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3125,65 грн. понесених судових витрат – 1313,45 грн. витрат по сплаті судового збору та 1812,20 грн. витрат по оплаті автотоварознавчої експертизи.
В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки площею 0,08 га кадастровий номер 6822487400:03:001:0692, залишення в приватній власності ОСОБА_2 іншої частки цього майна скасувати, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині цих вимог відмовити.
Рішення в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору та витрат за проведення судових експертиз змінити, стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3125,65 грн. понесених судових витрат.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 17 липня 2026 року.

Судді       Л.М. Грох 

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк